Vessünk egy pillantást a vízre ebben a pohárban.
Frissítő, hidratáló és túlélésünkhöz felbecsülhetetlen.
Mielőtt azonban belekortyolnánk,
honnan tudhatjuk, hogy a víz betegséget okozó organizmusoktól
és szennyező anyagoktól mentes?
A Földön tízből egy ember valójában nem lehet biztos benne,
hogy a víz, amit iszik, tiszta és biztosan iható.
Miért van ez?
A nem megfelelő fertőtlenítés,
az ivóvízforrások nem megfelelő védelme,
és a helytelen higiénia miatt
a vízbe gyakran kerül szennyvíz és ürülék.
Ez pedig ideális táptalaj veszélyes baktériumoknak,
vírusoknak
és parazitáknak.
E kórokozók hatása megdöbbentő.
A szennyezett víz fogyasztása okozta hasmenéses betegség
az egyik vezető halálok világszerte az öt év alatti gyermekek között.
Az ENSZ 2010-es jelentése szerint
mikrobiális, vízben terjedő betegségekben évente több ember hal meg, mint háborúban.
Megfelelő kezeléssel azonban ezek a fenyegetések kezelhetők.
A kezelés általában három részből áll:
ülepítésből,
szűrésből
és fertőtlenítésből.
A kezelésre alkalmas létesítményben összegyűjtött víz
készen áll a tisztításra.
Az első lépéshez, az ülepítéshez, csupán idő kell.
A víz zavartalanul áll, így a nehezebb részecskék
lesüllyedhetnek az aljára.
Gyakran azonban a részecskék túl kicsik ahhoz,
hogy csak ülepítéssel eltávolítsák őket, ezért a vizet szűrni kell.
A gravitáció homokrétegeken húzza át a vizet,
amelyek a hátramaradt részecskéket szemcséikben összegyűjtik,
és előkészítik a vizet a kezelés utolsó lépésére,
egy adag fertőtlenítőszerre.
Vegyszereket kevernek össze, elsősorban klór- és ózonvegyületeket,
hogy elpusztítsák a kórokozókat,
és fertőtlenítsék a csöveket és tárolórendszereket.
A klór nagyon hatékonyan pusztítja el a vízben élő organizmusokat,
de használatát továbbra is a kormány szabályozza,
mert olyan kémiai melléktermékei vannak, amelyek ártalmasak lehetnek.
Ha a klór egyensúlya felborul a fertőtlenítés során,
az más kémiai reakciókat válthat ki.
Pl. a klór melléktermékeinek szintje, mint amilyen a trihalometán is,
az egekbe szökhet,
ami a csövek korróziójához vezet,
ezáltal vas, réz és ólom kerülhet az ivóvízbe.
Az ilyen és másfajta vízszennyeződéseknek,
beleértve a kilúgozódást,
a vegyianyag-szennyeződést
és a túlfolyásokat,
hosszú távú egészségügyi hatásai lehetnek,
például rák,
szív- és érrendszeri, neurológiai betegségek
és vetélés.
Sajnos a vegyszerrel szennyezett víz
pontos kockázatainak elemzése nehéz.
Bár igaz, hogy a fertőtlenítőszerektől a víz biztonságosabb,
mivel elpusztítják a betegséget okozó kórokozókat,
a szakértők még vizsgálják, pontosan milyen hatással van
az ivóvizünkben található kémiai koktél
az emberek egészségére.
Honnan tudhatjuk hát,
hogy a csapból vagy más forrásból rendelkezésünkre álló víz
iható?
Először is, a zavarosság,
a szerves vegyületek,
vagy a nagy sűrűségű nehézfémek, például arzén, króm vagy ólom jelenléte
arra utal, hogy a víz fogyasztásra alkalmatlan.
Sok szennyező anyag, például az ólom vagy az arzén,
tesztek nélkül nem mutatható ki,
de van néhány jel, például a fátyolosság,
a barna vagy sárga szín,
a rossz szag
vagy a túlzott klórszag,
ami jelezheti, hogy szükség van további vizsgálatra.
A vízvizsgáló készletek ezen túl megerősíthetik
sokféle szennyező anyag és vegyi anyag jelenlétét.
Sokféle szennyezés esetén léteznek módszerek
a víz forrása helyett a használat helyén történő kezelésére.
A felhasználás helyén történő kezelés valójában évezredek óta létezik.
Az ókori egyiptomiak sok szerves szennyeződést főztek ki a nap melegével.
Az ókori Görögországban pedig Hippokratész olyan zsákot tervezett,
mely összegyűjtötte a rossz szagú üledéket a vízből.
Ma a felhasználási pontok fertőtlenítéséhez
általában ionizációt használnak az ásványianyag-tartalom csökkentésére.
Adszorpciós szűrést is alkalmaznak,
melynek során az aktív szénnek nevezett porózus anyag megszűri a vizet,
hogy eltávolítsa a szennyeződéseket és a vegyi melléktermékeket.
Bár ez a megoldás nem mindig hatékony hosszú távon,
a felhasználási pont kezelése hordozható, könnyen telepíthető és alakítható.
És az olyan régiókban, ahol a nagyobb rendszerek nem elérhetők,
vagy ahol a víz útja további részén szennyeződött,
ezek a rendszerek jelenthetik a különbséget élet és halál között.
A tiszta víz továbbra is értékes és gyakran ritka árucikk.
Közel 800 millió ember továbbra sem fér hozzá rendszeresen.
A jó hír az, hogy a vízkezelés folyamatos fejlesztése
mind nagyban, mind kicsiben,
enyhíthet sok veszélyes körülményen.
Ha megfelelő rendszereket építünk, ahol arra szükség van,
és gondosan ügyelünk a már meglévőkre,
teljesíthetjük az egyik legalapvetőbb emberi szükségletet.