Studirao sam
političke znanosti
i morao sam pisati puno seminarskih radova.
Kada normalan student piše seminarrski rad,
uglavnom ga ovako priprema.
Znate --
(Smijeh)
možda počnete polako,
no dovoljno toga napravite u prvom tjednu
da kad dođe vrijeme da ga predate,
ipak ga uspijete dovršiti.
(Smijeh)
I ja sam želio biti takav.
To mi je bio plan.
Sve bih pripremio,
ali kada bi došao red na seminarski rad,
dogodilo bi se ovo.
(Smijeh)
I tako sa svakim radom.
Tada je došao red na moj diplomski rad od 90 stranica
na kojem bi trebalo raditi godinu dana.
Za takav rad moj uobičajeni radni stil ne dolazi u obzir.
Bio je to prevelik projekt,
pa sam sve isplanirao
i odlučio da ću ovako postupiti.
Ovako sam isplanirao godinu.
Započeo bih polako,
zapeo tijekom središnjih mjeseci,
a pred kraj bih ubacio u petu brzinu,
poput stepenica.
Pa nije teško penjati se stepenicama!
Ništa strašno, zar ne?
No tada se dogodilo nešto jako čudno.
Onih prvih par mjeseci?
Došli su i prošli
i nisam se ničega primio.
Zato sam imao super novi plan.
(Smijeh)
I onda --
(Smijeh)
No onda su oni središnji mjeseci prošli
bez da sam ja išta napisao
i našao sam se ovdje.
Dva mjeseca pretvoriše se u jedan,
a on se pretvorio u dva tjedna.
Jednog sam se dana probudio
s još samo tri dana do roka
i još nisam napisao nijednu riječ,
pa sam učinio jedino što sam mogao:
napisao sam 90 stranica u 72 sata,
proveo dvije besane noći --
ljudi ne bi smjeli probdjeti dvije noći zaredom --
letio sam kampusom
i kao na usporenoj snimci
predao rad točno prije isteka roka.
Mislio sam da je to to.
Tjedan dana kasnije primih poziv
od fakulteta.
Pitali su, "Je li to Tim Urban?"
Odgovorih, "Da."
Uzvratiše: "Moramo popričati o vašem radu."
Odgovorih: "U redu."
Uzvratiše:
Nikad nismo pročitali bolji rad.
(Smijeh)
(Pljesak)
To se nije stvarno dogodilo.
(Smijeh)
Bio je to jako loš rad.
(Smijeh)
Samo sam htio uživati u trenutku u kojem ste svi vi pomislili
kako sam nevjerojatan.
(Smijeh)
Ne, bio je užasan.
Uglavnom, danas sam pisac i bloger.
Pišem blog pod imenom Čekaj, zašto?
Prije nekoliko godina odlučio sam pisati o odlaganju obveza.
Moje je ponašanje uvijek čudilo one koji nisu poput mene
i htio sam objasniti svim ljudima koji svoje obveze izvršavaju na vrijeme
što se događa u umovima nas koji to ne činimo
i zašto smo takvi kakvi jesmo.
Moja je hipoteza glasila:
mozgovi majstora u odlaganju obveza drugačiji su
od mozgova drugih ljudi.
Našao sam laboratorij za MR da ispitam hipotezu
i dozvolili su mi da skeniram i svoj mozak
i mozak osobe koja dokazano sve obavlja na vrijeme,
za usporedbu.
Donio sam ih ovdje da vam ih pokažem.
Pažljivo gledajte primjećujete li što.
Znam da niste stručni po pitanju mozga,
nije to tako očito, ali samo pogledajte.
Ovo je mozak osobe koja sve radi na vrijeme.
(Smijeh)
A ovo...
ovo je moj mozak.
(Smijeh)
Postoji razlika.
U oba mozga netko donosi racionalne odluke,
ali u mozgu odlagivača
imamo i Majmunčića koji traži trenutno zadovoljenje potreba.
Što to znači za odlagivača?
Znači to da je sve u redu dok se ne dogodi ovo.
[Idealno je vrijeme da nešto radimo.] [Bome nije!]
Gospodin Racionalni donijet će racionalnu odluku
da radi nešto produktivno,
ali Majmunčiću se taj plan baš i ne sviđa,
pa preuzima kormilo
i govori: 'ajmo radije pročitati Wikipedijin članak
o skandalu između N. Kerrigan i T. Harding
jer sam se, evo baš sjetio da se to dogodilo.
(Smijeh)
Zatim --
(Smijeh)
Zatim ćemo zaviriti u frižider
da vidimo je li se u zadnjih 10 minuta štogod promijenilo.
Nakon toga prepustit ćemo se bespućima YouTubea,
počevši od videa Richarda Feynmana u kojem govori o magnetima
da bismo završili na intervjuima
s majkom Justina Biebera.
(Smijeh)
"To će potrajati,
pa nam neće ostati vremena za produktivnost.
Pardon!"
(Uzdah)
Što se sad događa?
Ovaj Majmunčić ne čini se kao netko
tko bi trebao upravljati.
On u potpunosti živi u sadašnjosti,
ne sjeća se prošlosti, ne zna za budućnost
i zanimaju ga samo dvije stvari:
jednostavnost i zabava,
što je i u redu u životinjskom svijetu.
Ako ste pas
i cijeli svoj život provodite ne radeći ništa osim lakih i zabavnih stvari,
uspjeli ste u životu!
(Smijeh)
Za Majmunčića
ljudi su tek još jedna životinjska vrsta.
Morate biti naspavani, siti i stvarati novu generaciju,
što je u vremenima plemena možda i funkcioniralo,
no, ako niste primijetili, ovo nisu ta vremena.
Nalazimo se u naprednoj civilizaciji, a Majmunčić ne zna što je to.
Zato u mozgu imamo ovog drugog momka
koji donosi racionalne odluke
i omogućava da činimo ono što nijedna druga životinja ne može.
Možemo zamišljati budućnost,
vidjeti širu sliku,
donositi dugoročne planove
i želi da sve to uzmemo u obzir
i da činimo
ono što ima smisla činiti u ovom trenutku.
Nekada ima smisla
činiti jednostavne i zabavne stvari,
kao kad večerate, spremate se na počinak,
uživate u zasluženom slobodnom vremenu.
Tu se ove stvari preklapaju,
nekad se slažu,
ali nekada ima puno više smisla
raditi teže i manje ugodne stvari
da bi nam kasnije bilo bolje.
Tada se javlja konflikt.
Za odlagivača
taj konflikt u većini slučajeva završi na način
da provodi puno vremena u ovoj narančastoj zoni
koja je lako i zabavno mjesto potpuno izvan kruga postupaka koji imaju smisla,
a ja ga nazivam Igralištem sjena.
(Smijeh)
Igralište sjena mjesto je
koje svi vi odlagivači obveza jako dobro poznajete.
Tu se odvijaju slobodnovremenske aktivnosti
u vrijeme koje nije namijenjeno za njih.
Zabava koju vam pruža Igralište sjena
nije zaista zabava jer je potpuno nezaslužena
i osjećate krivicu, strepnju, nervozu, samoprezir --
sve te osjećaje namijenjene lijenčinama.
U ovoj situaciji, s Majmunčićem za kormilom, pitanje glasi:
kako da lijenčina dođe u plavu zonu,
manje ugodno mjesto na kojem se odvijaju važne stvari?
Po svemu sudeći, lijenčina ima anđela čuvara
koji na njega pazi
i u najmračnijim trenutcima --
Čudovišnog paničara.
(Smijeh)
Čudovišni paničar većinu vremena provodi u stanju mirovanja,
ali iznenada se probudi svaki put kad se krajnji rok previše približi,
u slučaju opasnosti od javnog sramoćenja,
poslovne katastrofe ili druge strašne posljedice.
Što je najbitnije, on je jedino čega se Majmunčić boji.
Nedavno je u mom životu postao prilično bitan
jer su mi se ljudi s TED-a javili prije šest mjeseci
i pozvali me da održim govor.
(Smijeh)
Naravno da sam pristao,
oduvijek sam sanjao o tome da sam u prošlosti održao TED-govor.
(Smijeh)
(Pljesak)
Usred ovog uzbuđenja,
dio zadužen za donošenje racionalnih odluka imao je nešto drugo na umu
i upitao je: "Shvaćamo li na što smo pristali.
Shvaćamo li što će se dogoditi u skoroj budućnosti?
Moramo sjesti i odmah raditi na tome."
Majmunčić reče: "Potpuno se slažem, al' 'ajd da otvorimo Google Earth
i zumiramo donji dio Indije, 60-ak metara iznad površine
i mičemo mišem dva i pol sata dok ne dođemo do gornjeg dijela
da bolje shvatimo Indiju."
(Smijeh)
I tako je prošao i taj dan.
(Smijeh)
Kako se šest mjeseci topilo u četiri, pa u dva pa u jedan,
TED-ovci odlučiše objaviti popis govornika.
Otvorio sam stranicu i ugledao svoje lice
kako me gleda.
I znate li tko se tada probudio?
(Smijeh)
Čudovišni paničar je odlijepio
i za nekoliko sekundi cijeli je sustav bio u kaosu.
(Smijeh)
Majmunčić, sjećate se, smrtno se boji Čudovišnog paničara,
pa je pobjegao na drvo.
Konačno,
konačno je Gospodin Racionalni preuzeo kormilo,
pa sam mogao početi raditi na govoru.
Čudovišni paničar objašnjava
kojekakve lude obrasce ponašanja jednog majstora u odlaganju obveza,
kao npr. kako netko poput mene dva tjedna
nije u stanju napisati uvodnu rečenicu
da bi iznenada u sebi našao nevjerojatnu radnu etiku
koja mu omogućava da probdije cijelu noć pišući osam stranica.
Cijela ova situacija s tri glavna lika
čine sustav majstora u odlaganju obveza.
Nije lijep, ali na kraju krajeva - funkcionira.
O tome sam prije nekoliko godina odlučio pisati na svom blogu.
Kad konačno jesam, iznenadio sam se odgovorima.
Stiglo mi je doslovno na tisuće mejlova
različitih vrsta ljudi diljem svijeta
koji se bave različitim stvarima.
Medicinske sestre, bankari, slikari, inženjeri
i gomila doktoranada.
(Smijeh)
Svi su govorili istu stvar:
"I ja imam taj problem."
Iznenadio me kontrast između šaljivog tona originalnog teksta
i ozbiljnog tona tih mejlova.
Ti ljudi bili su vidno frustrirani
time što im odugovlačenje čini,
time što im je ovaj Majmunčić napravio.
Razmišljao sam o tome i rekao:
ako sustav zgubidana funkcionira, što se ovdje događa?
Zašto su ovi ljudi u takvom crnjaku?
Zaključio sam da postoje dva oblika odlaganja obveza.
Sve o čemu sam danas govorio, svi primjeri koje sam navodio,
imaju vremenski okvir.
Kada imamo vremenski okvir,
posljedice odugovlačenja su kratkoročne
jer Čudovišni paničar uplete svoje prste.
No, postoji još jedan oblik odlaganja
koji se javlja kada ne postoji vremenski okvir.
Ako želite karijeru u nečemu što ćete sami pokrenuti,
nešto umjetničko, poduzetnički,
tu u početku ne postoji vremenski okvir jer se ništa ne događa
dok ne izađete, potrudite se oko nečega
da dobijete zamah.
Postoje i bitne stvari izvan područja karijere
koji nemaju vremenske okvire,
poput druženja s obitelji ili vježbanja i brige za vlastito zdravlje,
truda oko veze
ili prekidanja veze koja ne funkcionira.
Ako je jedini mehanizam odlagivača obveza koji ga tjera da čini te teške stvari
Čudovišni paničar, imamo problem
jer u svim ovim slučajevima koji nemaju vremenski okvir,
Čudovišni paničar miruje.
Nema se razloga buditi,
pa posljedice odlaganja nisu vremenski ograničene,
već se šire do u beskonačnost.
O takvom dugoročnom obliku odlaganja obveza
koji je manje vidljiv manje se govori
nego o ovom smiješnom, kratkoročnom, vremenski ograničenom.
Od njega se inače pati u tišini i u privatnosti,
a može biti izvor
ogromne dugoročne nesreće i žaljenja.
Pomislih, zato me toliki ljudi kontaktiraju
i zato su tako nezadovoljni.
Nije da štrebaju za neki projekt,
već ih je dugoročno odlaganje obveza učinilo promatračima
ponekada i vlastitog života.
Frustracija nije u tome da nisu mogli ostvariti svoje snove,
već da ih nisu mogli ni početi slijediti.
Pročitao sam te mejlove i nešto sam shvatio --
ne postoje ljudi koji ne odlažu svoje obveze.
Tako je - za mene ste svi vi odlagivači.
Možda niste svi u kaosu,
kao neki od nas,
(Smijeh)
i neki od vas možda imaju zdrav odnos s vremenskim okvirima,
ali zapamtite: Majmunčićev najpodliji trik
javlja se kad nema vremenskog okvira.
Želim vam pokazati još nešto.
Ovo je životni kalendar.
Jedna kućica za svaki tjedan 90-ogodišnjeg života.
Nema tu tako puno kućica,
pogotovo kad uzmete u obzir da smo dosta njih već iskoristili.
Mislim da se svi trebamo dobro zagledati u taj kalendar.
Moramo razmisliti što zaista odlažemo
jer svi to činimo s nečim u našim životima.
Moramo biti svjesni Majmunčića.
To je zadatak svih nas.
Budući da ovdje nema tako puno kućica,
već danas se trebamo početi baviti tim zadatkom.
Dobro, možda ne baš danas, ali...
(Smijeh)
Znate.
Uskoro.
Hvala vam.
(Pljesak)