David Biello: Deci, Victor, cu ce te-ai mai ocupat?
Victor Vescovo: Acesta e adâncul Oceanului Atlantic,
și bănuiesc că am citit prea mult Jules Verne când eram mic,
așa că în ultimii patru ani am condus o echipă în proiectarea și construirea
a ceea ce e acum cel mai avansat submarin de pe planetă,
și am capacitatea de a-l pilota personal.
Asta se întâmpla în decembrie anul trecut,
Pentru prima dată: fundul Oceanului Atlantic.
DB: Și nimeni nu a mai văzut asta?
Doar tu. VV: Nu.
Acum, a văzut toată lumea.
DB: Cine face asta?
Adică...
VV: Păi, cred că toți ați observat dezvoltarea din ultimii 10-15 ani.
Sunt câțiva oameni care au mijloacele necesare explorării spațiului,
cum ar fi SpaceX sau Blue Origin,
tipii aceia,
iar noi mergem în cealaltă direcție.
Este o epocă minunată
a persoanelor fizice care folosesc resurse
pentru a dezvolta tehnologii ce ne pot duce
în locuri neexplorate până acum,
iar oceanele lumii sunt...
e aproape un clișeu să spunem că reprezintă 70% din întreaga planetă
și, din acel procent, 95% e neexplorat.
Deci ce încercăm să facem cu expediția noastră
este să construim un submarin
care să poată ajunge în orice loc în adânc
pentru a explora acele 60 de procente din planeta noastră rămase neexplorate.
DB: Și ai nevoie de o unealtă destul de bună, nu?
VV: Corect.
Unealta este submarinul Limiting Factor.
Este un vas de ultimă generație
ajutat de nava suport Pressure Drop.
Este o sferă din titan de două persoane, de 90 mm grosime,
care îl păstrează la o atmosferă,
și are capacitatea de a se scufunda în mod repetat
până în cel mai adânc punct al oceanului.
DB: Deci un fel de SpaceX al oceanelor?
VV: Da, este un fel de SpaceX al oceanelor,
dar eu pilotez propriile vehicule.
(Râsete)
DB: Ai de gând să-l iei pe Elon cu tine sau...?
VV: Da, aș putea lua pe cineva acolo jos.
Deci, Elon, dacă asculți asta,
te iau cu mine în nava mea dacă și tu mă iei cu tine în a ta.
(Râsete)
DB: Deci spune-ne cum este acolo jos.
Adică, vorbim despre un loc unde presiunea este atât de mare
de parcă ai pune Turnul Eiffel pe degetul piciorului.
VV: Este mai mare de atât.
E de aproximativ 16.000 psi.
Deci problema e că avem această sferă de titan
care ne permite să ajungem la aceste adâncimi imense
și să revenim, în mod repetat.
Așa ceva nu s-a mai întâmplat.
Challenger Deep s-a scufundat de două ori,
o dată în 1960 și o dată în 2012 de către James Cameron,
s-au scufundat și au revenit, era o navă experimentală.
Acesta este primul submarin autorizat comercial,
care poate urca și coborî de mii de ori cu câte două persoane,
inclusiv un om de știință.
Suntem foarte mândri că l-am scufundat
la cea mai mare adâncime de până acum, pe un cetățean britanic,
acum trei săptămâni, Dr. Jamieson de la Universitatea Newcastle
care a venit jos cu noi în Groapa Java.
DB: Deci, nu multe lucruri te sperie, este ceea ce înțeleg eu.
VV: Este foarte diferit de scufundări.
Dacă ești claustrofob, nu vrei să te afli într-un submarin.
Coborâm destul de mult
și misiunele durează normal între opt și nouă ore într-un spațiu închis.
Este foarte diferită de cariera pe care am avut-o,
adică alpinismul, unde stai în aer liber,
vântul bate și e foarte frig.
Asta este opusul. E mult mai tehnic.
Ține mai mult de precizie în folosirea instrumentelor
și remedierea a orice ar putea merge prost.
Dar dacă ceva merge cu adevărat prost în submarin,
nu vei ști asta.
(Râsete)
DB: Deci zici că ți-e frică de scurgeri.
VV: Scurgerile nu sunt bune, dar dacă există una,
nu este atât de grav pentru că dacă ar fi,
din nou, nu ai ști asta, dar...
focul înăuntrul capsulei nu ar fi nici el indicat,
dar este de fapt un submarin foarte sigur.
Îmi place să spun că nu am încredere în multe,
dar am încredere în titan, în matematică
și în analiza cu elemente finite,
cu care afli
dacă astfel de lucruri pot supraviețui
acestor presiuni și condiții extraordinare.
DB: Iar acea sferă e perfect prelucrată, nu?
Este un vas cu adevărat unic.
VV: Aceea a fost provocarea:
construirea unei sfere de titan
cu o acuratețe de până la 0,1 la sută a utilajului.
Titanul e greu de prelucrat
și mulți oameni nu îl pot prelucra,
dar noi am fost norocoși.
Echipa noastră extraordinară a construit o sferă aproape perfectă,
care, supusă presiunii,
prezintă cea mai bună geometrie posibilă.
Când sunt în submarin și trapa se închide,
sunt sigur că mă voi scufunda și voi reveni la suprafață.
DB: Asta e ce verifici de două ori-
ca trapa să fie închisă?
VV: Există două reguli în scufundarea unui submarin.
Prima este să închizi trapa bine.
A doua este să revii la prima regulă.
DB: Bine deci, Oceanul Atlantic: bifat.
Oceanul de Sud: bifat.
VV: Nimeni nu s-a mai scufundat în Oceanul de Sud.
Știu de ce.
Este foarte, foarte ostil.
Vremea este îngrozitoare.
Cuvântul coliziune îmi vine în minte.
Dar da, l-am explorat pe acela.
Bine că s-a terminat. DB: Da...
VV: Mulțumesc.
(Aplauze)
DB: Parcă ești într-o cursă.
Și acum Oceanul Indian, cum a zis Kelly.
VV: Da, acum trei săptămâni.
Am fost destul de norocoși încât să rezolvăm misterul.
Dacă cineva m-ar fi întrebat atunci:
„Care este cel mai adânc punct din Oceanul Indian?”
nimeni nu știa de fapt.
Existau doi candidați,
unul în vestul Australiei și unul în Groapa Java.
Avem această minunată navă cu un sonar excepțional.
Le-am cartografiat.
Am trimis sonde până pe fund și am verificat.
Punctul e de fapt în centrul Gropii Java,
adică unde nimeni nu se gândea că e.
De fapt, după fiecare scufundare majoră,
trebuie să fugim pe Wikipedia și să o corectăm
pentru că este complet greșită.
(Râsete)
DB: Deci, probabil durează mai mult să ajungi acolo jos
decât timpul pe care îl petreci acolo?
VV: Nu, de fapt, chiar petrecem ceva timp acolo.
Am rezerve de oxigen cât pentru patru zile.
Dacă stau acolo patru zile,
ceva sigur s-a întâmplat și probabil nu le voi folosi,
dar durează cam trei ore până în cel mai adânc punct
și apoi petrecem de obicei trei sau patru ore,
iar apoi alte trei ore până sus.
Nu vrei să stai acolo mai mult de 11 sau 12 ore.
Poate deveni cam incomod.
DB: Bun, deci fundul Oceanului Indian.
Este ceva ce nimeni în afară de tine nu a mai văzut.
VV: Acestea sunt de fapt imagini de la una dintre sondele noastre robotice.
În dreapta jos puteți vedea un robust „pește de fund” -
chiar așa se numește.
(Râsete)
Dar puteți vedea din stânga o creatură nemaivăzută până acum.
E o meduză ce trăiește în adânc, numită ascidian cu coadă,
și niciuna dintre ele nu a arătat vreodată așa.
Are chiar și un pui mic la capătul cozii,
și a trecut, plutind frumos.
Deci în cadrul fiecărei scufundări făcute,
deși am stat acolo jos doar câteva ore,
am găsit trei sau patru specii noi
pentru că sunt locuri care au fost izolate miliarde de ani,
și nicio ființă umană nu a fost acolo vreodată să le filmeze
sau să ia probe.
Așa că asta e extraordinar pentru noi.
(Aplauze)
Deci noi sperăm,
principalul obiectiv al misiunii este să construim această unealtă.
Această unealtă este o poartă,
deoarece cu ea,
vom fi capabili să facem mai multe
și să coborâm oameni de știință de mii de ori,
să deschidem acea poartă spre explorare
și să găsim lucruri de care nu aveam idee că există.
DB: Și atunci, mai mulți oameni au fost în spațiu decât în adâncul oceanului.
Ești unul dintre cei trei.
O să mărești acel număr, o să-l depășești cu mult.
VV: Da, trei oameni au ajuns pe fundul Oceanului Pacific.
USS Trieste în 1960 cu două persoane.
James Cameron în 2012 cu Deep Sea Challenger.
Mulțumesc, Jim, grozav submarin.
Asta e tehnologie de a treia generație.
Nu numai că o să încercăm să ne scufundăm, în două săptămâni,
dar o să încercăm să facem asta de multe ori,
lucru ce nu a mai fost încercat.
Dacă reușim asta, vom fi demonstrat tehnologia,
iar acea poartă nu doar că se va deschide, ci va rămâne deschisă.
(Aplauze)
DB: Fantastic! Succes!
VV: Mulțumesc mult. DB: Mulțumesc.
VV: Mulțumesc tuturor.
(Aplauze)