כמעט שלא שומעים על ניקולס סטנו
מחוץ למבוא לגאולוגיה,
אבל כל מי שמנסה להבין את החיים על כדור הארץ
צריך לראות איך סטנו הרחיב וחיבר
את הרעיונות האלה:
כדור הארץ, חיים, והבנה.
נולד כנילס סטנסן ב 1638 בדנמרק,
בן של צורף,
הוא היה ילד חולני
שחבריו מבית הספר מתו ממגפה.
הוא שרד כדי לחתוך גופות
כאנטומיסט,
לימוד אברים שמינים שונים חולקים.
הוא מצא תעלה בגולגלות בעלי חיים
ששולחת רוק לתוך הפה.
הוא הפריך את הרעיון של דקארט
שרק לאנשים יש את בלוטת האצטרובל,
מה שמוכיח שזה לא מקור הנפש,
אפשר לטעון, שזו ראשית מדעי המוח.
מאוד מרשים לזמן ממנו הגיע היתה השיטה שלו.
סטנו מעולם לא נתן לטקסטים עתיקים,
מטאפיסיקה של אריסטו,
או הסקת מסקנות קרטזית
לגבור על עדויות אמפיריות מנסויים.
החזון שלו, שלא הוסתר על ידי השערות או רציונליזציה,
חדר עמוק.
סטנו ראה איך אבני מרה
נוצרות באברים לחים על ידי הפרשות.
הן צייתו לעקרונות היציקה
שהוא הכיר ממקצוע הצורפות,
חוקים שימושיים לרוחב דיסיפלינות
להבנת מוצקים
לפי היחסים המבניים שלהם.
מאוחר יותר, הדוכס הגדול של טוסקנה
נתן לו לנתח כריש.
השיניים שלו דמו לאבני לשון,
אבנים מוזרות שנראו בתוך סלעים אחרים
במאלטה והרי פירנצה.
פליני הזקן, חוקר טבע רומאי,
אמר שאלה נפלו מהשמיים.
בימי הביניים,
אנשים אמרו שהן לשונות נחשים,
שהתאבנו על ידי סנט פול.
סטנו ראה שאבני לשון היו שיני כריש
ולהפך,
עם אותם סימנים של גידול מבני.
עם הבנה שדברים דומים עשויים בדרכים דומות,
הוא טען שהשיניים העתיקות
באו מכרישים עתיקים
במים שיצרו סלעים סביב השיניים
והפכו להרים.
שכבות סלע היו בעבר שכבות של משקעים ימיים,
שיכלו להיות אופקיות,
אחת מעל השניה,
מעתיקה עד לחדשה למעלה.
אם השכבות מעוותות,
נטויות,
חתוכות על ידי שבר או קניון,
השינוי הזה בא אחרי שהשכבות נוצרו.
נשמע פשוט היום;
בזמנו, מהפכני.
הוא המציא את הסטרטיגפיה
והניח את היסודות של הגאולוגיה.
על ידי מציאת מקור אחד של שיני כריש משני עידנים
על ידי קביעת שחוקי טבע עדיין שולטים בהווה
כמו גם שלטו בעבר,
סטנו נטע זרעים ליוניפורמטריאניזם,
הרעיון שהעבר עוצב על ידי תהליכים
שניתן לראות היום.
במאות ה 18 וה 19,
גאולוגים יוניפורמיטריאנים אנגלים,
ג'יימס הטון וצ'ארלס לייל,
חקרו שחיקה ושקיעה עכשיויות
מאוד איטיות
והבינו שכדור הארץ היה צריך להיות הרבה יותר עתיק
בהניחוש התנכי, 6000 שנה.
מהעבודה שלהם באו מחזורי הסלעים,
ששולבו עם טקטוניקת לוחות
באמצע המאה העשרים
ונתנו לנו את התאוריה הכוללנית של
התכה, קרום ורעידות של כדור הארץ,
מאבן מרה לכוכב בן 4.5 מיליארד שנה.
עכשיו חישבו בגדול יותר,
קחו את זה לביולוגיה.
נגיד שאתם רואים שן של כריש בשכבה אחת
ומאובן של אורגניזם
שמעולם לא ראיתם מתחתיה.
המאובן העמוק יותר עתיק יותר, נכון?
עכשיו יש לכם עדויות
למקור ולהכחדה של מינים במשך הזמן.
הפכו יוניפורמיטריאנים.
אולי תהליך שעדיין קיים היום
גרם לשינויים לא רק בסלעים אלא בחיים.
זה גם יכול להסביר דמיון ושוני
בין מינים
שנמצאו על ידי אנטומיקאים כמו סטנו.
זה הרבה לחשוב עליו,
אבל לצ'ארלס דארווין היה זמן
במסע ארוך לגלפגוס,
כשקרא עותק של הספר של חברו צ'ארלס לייל
"עקרונות הגאולוגיה,"
שסטנו סוג של יסד.
לפעמים ענקים עומדים על כתפי
אנשים קטנים מעניינים.
ניקולס סטנו עזר לפתח את האבולוציה,
פרץ את הדרך לגאולוגיה,
והראה איך תצפיות אמפיריות ללא דעה קדומה
יכולה לחצות גבולות אינטלקטואליים
כדי להעמיק את הפרספקטיבה שלנו.
ההשיג הגדול ביותר שלו, עם זאת,
אולי היתה האמירה שלו,
השלכת חיפוש האמת
מעבר לחושים וההבנה הנוכחית שלנו
כשהמרדף אחרי היופי
של הלא ידוע.
יפיפיה זה מה שאנחנו רואים,
יפיפיה יותר זה מה שאנחנו יודעים,
הכי יפה, בהפרש גדול, זה מה שאנחנו לא.