Életem leghosszabb utazásán
2002-ben vettem részt.
Csak tizenkilenc éves voltam.
Életemben először ültem repülőn,
és először hagytam el szülőhazámat,
Ruandát.
Több ezer kilométerre kellett utaznom,
hogy követhessem álmomat.
A gyermekkorom óta dédelgetett álmomat.
Mégpedig azt, hogy építész legyek.
Akkoriban ez lehetetlen volt a hazámban.
Nem volt semmilyen építésziskolánk.
Ezért, amikor felvettek Kínába egyetemre,
az egész életemet és családomat magam mögött hagytam,
és Shanghaiba költöztem.
Csodálatos időszak volt.
Kína akkoriban egy nagyobb építészeti fellendülés folyamatát élte.
Shanghaiban, új otthonomban,
gombamód szaporodtak a felhőkarcolók.
Kína változóban volt.
Világszínvonalú építkezés folyt, ami a fejlődés új képét közvetítette.
Modern, feltűnő műszaki csodák tűntek fel szó szerint mindenütt.
Ám a homlokzatok mögött
bevándorló munkások tömegeinek kizsákmányolása zajlott,
emberek ezreinek tömeges elvándorlása
tette lehetővé ezeket a programokat.
És ez a gyors tempójú fejlődés
jelentősen fokozta a környezetszennyezést is,
ami manapság elképesztő Kínában.
Ugorjunk 2010-re,
ekkor tértem haza Ruandába.
Ott hasonló fejlődési mintákat találtam, mint amiket Kínában láttam.
Az ország megsínylette és megsínyli népességét és gazdasági gyarapodását.
Soha nem volt még ennyire fontos városokat, infrastruktúrát
és épületeket felhúzni,
ennek eredménye pedig
a tömeges építkezési hullám.
Ez a valóság az egész afrikai földrészen végigsöpör
az alábbi ok miatt:
Afrika népessége 2050-re megduplázódik,
eléri a 2,5 milliárd főt.
És ekkor
az afrikai népesség majdnem akkora lesz,
mint Kína és India jelenlegi népessége együttvéve.
Az emberiség történetében példa nélküli
infrastruktúrára és épületekre lesz szükség.
Becslésünk szerint 2050-re
700 millió lakóegységet kell felépítenünk,
több mint 300 ezer iskolát,
és csaknem 100 ezer egészségközpontot.
Hadd szemléltessem ezt jobban.
A következő 35 évben minden nap
hét egészségközpontot,
huszonöt iskolát
és mintegy 60 ezer lakóegységet kell felépítenünk,
minden nap.
Hogyan fogjuk ezt megtenni?
Olyan fenntarthatatlan építkezési mintát kell követnünk,
amilyennek Kínában szemtanúja voltam?
Vagy dolgozzunk ki egyedi afrikai modellt,
ami fenntartható és igazságos fejlődést biztosít?
Optimista vagyok: menni fog.
Ismerek afrikaiakat, akik már ezen dolgoznak.
Nézzük például Kunlé Adeyemit, egy nigériai építészt,
és alkotásait a tengerparti nagyvárosok nyomornegyedeiben.
Itt van például a lagosi Makoko,
ahol százezrek élnek a víz fölé cölöpökre épített
viskókban,
állami infrastruktúra és szolgáltatások nélkül,
kitéve a tengeráradás és a klímaváltozás veszélyeinek.
Az itt élő emberek ugyanakkor
a leleményesség és a túlélés példái is egyben.
Kunlé és emberei olyan iskola-prototípust terveztek,
ami ellenáll a vízszint emelkedésének.
Ez a Makoko Iskola.
Vízen úszó prototípus-szerkezet, de lehet belőle klinika,
lakóépület, áruház,
és más fontos infrastruktúra, ami szükséges a közösségnek.
Zseniális megoldás,
ami biztosítja, hogy a közösség biztonságban élhessen a lagosi vizeken.
Ő Francis Kéré.
Szülőhazájában él és dolgozik:
Burkina Fasóban.
Kéré és emberei a hagyományos építkezési technikák alapján terveznek.
Embereivel olyan közösségekben dolgoznak,
ahol iskola-prototípusokat terveztek,
melyeket az egész közösség együtt épít,
hasonlóan minden programhoz országunk városaiban,
mely csapatmunkával valósul meg.
Gyerekek hordják a követ az alapozáshoz,
nők hordják a vizet a téglavetéshez,
és mindannyian közösen együtt döngölik az agyagpadlót.
Kéré és emberei
a közösséggel együtt működőképesebb programokat hoztak létre,
a szükséges világítással és szellőzéssel.
Megfelelnek ennek a különleges helyzetnek,
és szépek is, nagyon-nagyon szépek.
Az utóbbi hét évben
építészként dolgoztam a MASS Design Group-nál.
Ez egy ruandai alapítású tervező cég.
Dolgoztunk néhány afrikai országban,
például Malawiban
erre az igazságosabb és fenntarthatóbb
építészgyakorlati modellre koncentrálva.
Malawi gyönyörű, kies tájairól,
hatalmas hegycsúcsairól és termékeny völgyeiről híres.
De arról is, hogy a világon itt hal meg a legtöbb nő szülés közben.
Egy malawi kismama vagy otthon szül,
vagy messze el kell gyalogolnia a legközelebbi klinikára.
És harminchatból egy nő meghal szülés közben.
Malawiban
csapatunkkal a MASS Design Group-nál
megterveztük a Kasungu Maternity Waiting Village-et. [Kasungu Babaváró Falu]
Hat héttel a szülés várható időpontja előtt idejönnek a kismamák,
itt terhesgondozásban részesülnek,
táplálkozási és családtervezési tanácsokat kapnak.
Ugyanakkor közösséget alkotnak
a többi várandós anyukával és családjaikkal.
A Kasungu Babaváró Falu terveit
a malawi falvak hagyományos építészeti stílusa ihlette,
a legegyszerűbb alapanyagokból és technikával épült fel.
A felhasznált vályogtéglák helyi alapanyagokból készültek.
Ez csökkenti az épület széndioxid-terhelését,
de ami a legfontosabb,
biztonságos és méltó helyet nyújt a várandós anyukáknak.
Ezek a példák bizonyítják, hogy az építészet és a tervezés
képes összetett problémák kezelésére és megoldására.
Még ennél is lényegesebb,
hogy közösségeinknek hatékony megoldást nyújtó
modelleket dolgozhatunk ki.
Ám ez a három példa kevés.
Háromszáz további példa sem elég.
Az afrikai építészek és tervezők egész közösségére szükségünk van ahhoz,
hogy példák ezreivel állhassunk elő.
Ez év májusában
Kigaliban szimpóziumot rendeztünk az afrikai építészetről,
ide meghívtunk sok afrikai tervezőmérnököt
és építészetet oktatót, akik a földrészen dolgoznak.
Egy dolog közös bennünk.
Mindannyian külföldön tanultunk,
nem Afrikában.
Ezen változtatni kell.
Ha saját egyedi megoldásokat akarunk fejleszteni,
és nem akarjuk Kigalit Pekinggé változtatni,
sem Lagost Sencsenné,
olyan közösségre van szükségünk,
mely megteremti az afrikai építészek és mérnökök
tervezési önbizalmát.
(Taps)
Tavaly szeptemberben
elindítottuk az African Design Center [Afrikai Tervezőközpont] programot,
hogy elkezdjük kiépíteni ezt a közösséget.
Tizenegy résztvevőt vettünk fel a kontinens minden tájáról.
Ez egy húszhónapos, tervező-építész ösztöndíjprogram.
A résztvevők Kunlé és csapata tapasztalatai alapján
megtanulják kezelni a nagy kihívásokat,
mint a városépítészet és a klímaváltozás.
Együtt dolgoznak a helyi közösségekkel
innovatív építészeti megoldások és folyamatok fejlesztésén,
Kéré és csapata tapasztalatai alapján.
Megtanulják, hogy a jobb építkezés kihat az egészségre is,
ahogy a MASS Design Group kutatásai is bizonyítják
az elmúlt néhány évet vizsgálva.
Az ösztöndíjprogram csúcsa
egy megvalósult tervezői és építési program.
Ez a Ruhehe Általános Iskola,
a program, amit megterveztek.
Bekapcsolódtak a helyi közösségbe, hogy lássák a kihívásokat,
de feltárták a lehetőségeket is,
például helyi vulkáni kőzetből épült a fal,
ami az egyetem egész területét a játék és aktív tanulás terévé tette.
Elemezték a környezeti feltételeket,
és olyan tetőrendszert terveztek, ami kihasználja a természetes fényt,
és tökéletes akusztikát biztosít.
A Ruhehe Általános Iskola építése idén fog elkezdődni.
(Taps)
A következő hónapokban
az African Design Centre ösztöndíjasai kéz a kézben együtt fognak építkezni
a ruhehei helyi közösséggel.
Amikor megkérdeztük a résztvevőket,
min dolgoznak majd az ösztöndíj után,
a dél-afrikai Tshepo azt mondta:
meg akarja ismertetni ezt az új módszert hazájában,
ezért azt tervezi: magánoktatást indít Johannesburgban.
Zani nagyobb teret akar adni nőknek is, hogy építészmérnökök lehessenek.
Mielőtt az African Design Center-hez került,
Nairobiban segített egy szervezetnek elindulni,
melynek célja, hogy nők is dolgozhassanak építészmérnökként,
és bízik abban, hogy ez a mozgalom elterjed egész Afrikában,
sőt, az egész világon.
Moses Dél-Szudánban,
a világ legújabb országában,
megnyitná az első műszaki főiskolát,
ahol megtanulnak az emberek helyi anyagokból építkezni.
Mosesnak elszántan kellett küzdenie azért, hogy építész legyen.
Az országában dúló polgárháború folyton félbeszakította tanulmányait.
Amikor az African Design Center pályázatára jelentkezett,
telefonos interjúja közben puskaropogást hallottunk a háttérben.
De Moses még a polgárháború alatt is
kitart amellett,
hogy az építkezés hidat teremthet a közösségek között.
Mindannyiunkat lelkesítsen ennek az embernek a hite,
hogy a nagy építkezés megváltoztatja
Afrika jövőjének felépítését.
Nem hagyható figyelmen kívül Afrika példátlan növekedése.
Ne kietlen nyomornegyedekként képzeljük el
Afrika jövendő városait,
hanem úgy, mint a Föld legrugalmasabb
és leginkább befogadó helyeit.
Mindez megvalósítható.
És megvan a tehetségünk hozzá, hogy meg is valósítsuk.
De az előttünk álló út a tehetségek felkészítésével erre a feladatra –
ahogy az én utam is bizonyítja –
igencsak hosszú.
Az afrikai kreatív vezetők következő generációjának útját
rövidítenünk és akadálymentesítenünk kell.
Ám ami a legfontosabb –
és nem győzöm eleget hangsúlyozni –
növelnünk kell tervezési önbizalmukat,
bátorítanunk kell őket, hogy igazán afrikai megoldásokat fejlesszenek,
amik még globálisan is inspirálók.
Nagyon köszönöm.
(Taps)