הרשו לי לשאול אתכם שאלה.
כמה חומר גרעיני ברמת נשק אתם חושבים שצריך
כדי להרוס עיר בגודל של סן פרנסיסקו?
כמה מכם חושבים שזו תהיה כמות
בערך בגודל של המזוודה הזו?
אוקיי. מה בנוגע למיניבוס הזה?
בסדר.
האמת, תחת הנסיבות הנכונות,
כמות של אורניום מועשר בגודל של כוס קפה
תספיק כדי להרוג 100,000 איש
ברגע.
מאות אלפים אחרים יהיו חולים מאוד
וחלקים מהעיר יהיו בלתי ניתנים ליישוב למשך שנים,
אם לא עשורים.
אבל תשכחו מהקפה האטומי הזה,
כי היום הנשק הגרעיני חזק פי מאות
אפילו מאלה שהפלנו על הירושימה ונגסקי.
ואפילו מלחמה גרעינית מוגבלת, של עשרות פצצות,
יכולה להוביל לסוף החיים על כדור הארץ.
אז זה ממש חשוב שתדעו
שברגע זה יש בעולם מעל 15,000 פצצות גרעיניות
בידי 9 מדינות.
ואם אתם גרים בעיר או ליד מתקן צבאי,
סביר להניח שנשק גרעיני מכוון אליכם.
בעצם, אם אתם גרים באחד מהאזורים הכפריים
בהם נשקים גרעיניים מוחזקים ברחבי העולם,
כנראה שאחד מכוון אליכם.
בערך 1,800 מהנשקים נמצאים בכוננות גבוהה,
מה שאומר שהם יכולים להיות משוגרים תוך 15 דק'
מפקודה נשיאותית.
אז אני יודעת שזו בעיה מבאסת,
ואולי יש לכם ... מה זה היה? ... עייפות נפשית
ששמענו עליה ממקודם.
אז אני אחליף נושא לרגע,
ואדבר על החברה הדמיונית שלי,
שאני אוהבת לקרוא לה יסמין,
רק לרגע.
יסמין, בגיל 25,
היא חלק מדור פעיל חברתית ופוליטית
יותר מכל מה שראינו ב50 השנים האחרונות.
היא וחבריה רואים עצמם
כסוכני שינוי, מנהיגים ואקטיביסטים.
אני חושבת עליהם כ "דור האפשר".
הם מפגינים רבות על בעיות החשובות להם,
אבל נשק גרעיני זה לא אחד הדברים, וזה הגיוני,
כי יסמין נולדה ב1991, בסוף המלחמה הקרה.
אז היא לא שמעה הרבה על נשק גרעיני.
היא לא הייתה צריכה להתחבא מתחת לשולחן בבית הספר.
ליסמין, מקלט גרעיני זה רק שם של אפליקציה.
נשק גרעיני עוזר לנצח במשחקים.
וזה ממש חבל,
כי כרגע, אנחנו זקוקים ל"דור האפשר"
שיעזרו לנו לקבל החלטות חשובות בנושא הנשק הגרעיני.
למשל, האם נקטין את כמות הנשק הגרעיני בעולם
או נבזבז מיליארדי,
אולי טריליוני דולרים,
כדי להפוך אותם למודרניים על מנת שישרדו את המאה ה-21,
כך שכשיסמין תהיה בגילי, היא תספר לילדיה
או אפילו לנכדיה
על הסכנה של השואה הגרעינית?
ואם אתם שמים לב לאיומים ברשת האינטרנט,
או אם קראתם על וירוס הסטוקסנט
או, למען השם, אם היה לכם חשבון אימייל או "יאהו"
או אם פרצו לכם לטלפון,
אתם יכולים לדמיין עולם של כאב
שיכול להיגרם מהתקדמות מודרנית בעידן האינטרנט.
אם אתם שמים לב לכסף,
טריליון דולר יכולים לעשות הרבה
כדי להאכיל, לחנך ולהעסיק אנשים,
דבר שכשלעצמו יכול למנוע מלחמות גרעיניות.
אז..
(מחיאות כפיים)
זה מאוד קריטי עכשיו,
כי נשק גרעיני הוא מאוד רגיש.
יש לנו עדות מוצקה
שארגוני טרור מנסים להשיג אותם.
רק באביב האחרון,
כשארבעה פנסיונרים ושני נהגי מונית נעצרו
בגיאורגיה
בניסיון למכור חומר גלם גרעיני ב-200 מיליון דולר,
הם הראו שהשוק השחור עדיין חי וקיים.
וזה מאוד חשוב,
בגלל שהיו עשרות מקרים של תאונות
המערבות נשק גרעיני,
ואני בטוחה שרובנו לא שמענו עליהם.
רק כאן בארה"ב,
הפלנו פצצות אטום על צפון ודרום קרוליינה,פעמיים.
באחד המקרים, אחת הפצצות,
שנפלה ממטוס חיל האוויר,
לא התפוצצה
כי הליבה הגרעינית היתה במקום אחר על המטוס.
במקרה אחר, הנשק כל התחמש כשפגע באדמה,
וחמישה מהמתגים ששומרים עליו מלהתפוצץ כשלו.
למזלנו, השישי עבד.
ואם זה לא מספיק כדי להסב את תשומת ליבכם,
ב1995 קרתה תקרית הטיל הנורווגי.
כשטכנאי מכ"מ רוסים ראו
מה שהם חשבו שהיה טיל גרעיני אמריקאי
טס לכיוון המרחב האווירי הרוסי.
שלאחר מכן התגלה כטיל נורווגי
שאוסף מידע על הזוהר הצפוני.
אבל באותו הזמן,
הנשיא הרוסי בוריס ילצין היה 5 דק'
משיגור של מתקפת נגד גרעינית
לארצות הברית.
אז, רוב המדינות הגרעיניות
התחייבו להיפטר מהנשק להרס המוני.
אבל תחשבו על זה:
האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני,
שהיא האמנה הכי פופולרית לבקרת נשק אי פעם
עם 190 חתימות,
לא מציינת תאריך ספציפי בו המדינות החמושות
ייפטרו מהנשק הגרעיני שלהן.
כשג'ון קנדי שלח אדם לירח
והחליט להחזיר אותו, או החליט לעשות את שני הדברים,
הוא לא אמר, "כשזה יקרה זה יקרה".
הוא שם דדליין.
הוא נתן לנו אתגר
שהיה מדהים רק כמה שנים קודם לכן.
ועם האתגר הזה,
הוא עודד מדענים ומשווקים,
אסטרונאוטים ומורים.
הוא נתן לנו חזון.
ועם החזון הזה,
הוא ניסה לתת לנו, ורוב האנשים לא יודעים
הוא ניסה לתת לנו שותף.
בצורה של אויבינו מהמלחמה הקרה, ברה"מ לשעבר.
בגלל שחלק מחזונו של קנדי לתכנית אפולו
היה שיתוף פעולה, לא תחרות, עם הרוסים.
ומסתבר, שניקיטיה חרושצ'וב ראש הממשלה הרוסי, הסכים.
אבל לפני ששיתוף הפעולה יכל להתחיל.
קנדי נרצח.
וחלק זה של החזון נדחה.
אבל ההבטחה של חדשנות מאוחדת בין שתי מעצמות העל
לא נעלמה לגמרי.
בגלל שבשנת 1991, השנה בה יסמין נולדה
וברית המועצות נפלה,
שתי המעצמות החלו בפרויקט
שנראה מדהים בימינו
במונח הכי אמיתי של המילה,
בו ארצות הברית שלחה כסף לרוסים כשהם נזקקו לכך,
כדי לשמור על חומר גרעיני רגיש
וכדי להעסיק מדעני גרעין מובטלים.
הם עבדו עם מדענים אמריקאים כדי להפוך אורניום מועשר
לסוג דלק שיכול לשמש לכוח גרעיני במקום זאת.
הם קראו לזה, "מגטונים למגוואטים".
כך שהתוצאה היא שמעל 20 שנה,
לשתי המעצמות היתה תוכנית
שאומרת שאחת מתוך 10 נורות בארצות הברית
תודלקה ע"י ראשים גרעיניים לשעבר של הרוסים.
כך ששתי המעצמות עשו משהו נועז בהחלט.
אבל החדשות הטובות הן, שלקהילה העולמית יש סיכוי
לעשות משהו נועז גם כיום.
כדי להיפטר מהנשק הגרעיני
ולהיפטר מחומרי הגלם הנדרשים לייצורם,
מומחים אומרים שזה ייקח 30 שנה.
זה ייקח סוג של רנסנס,
סוגים של חדשנות שלטובה או לרעה,
מחזקת גם את פרויקט מנהטן, שתמך בהתפתחות הנשק הגרעיני,
ולתכנית "מגאטון למגאווט".
זה ידרוש אילוצים תכנוניים.
אלו הן אבני בניין ליצירתיות,
דברים כמו פלטפורמה לשיתוף פעולה בינ"ל:
תאריך כלשהו, שהוא מכניזם מאלץ
וחיזיון חיובי שמעודד פעילות.
זה ייקח אותנו לשנת 2045.
עכשיו, שנת 2045 היא השנה ה100
להולדת הנשק הגרעיני במדבר בניו מקסיקו.
אבל זה גם תאריך חשוב מסיבה אחרת.
מנבאים את זה כהופעה של הסינגולריות,
רגע חדש בהתפתחות האנושית,
כשהגבול בין טכנולוגיה מלאכותית ואנושית מטשטש,
כשמחשוב ותוגעה הופכים כמעט לבלתי ניתנים לאבחנה
וטכנולוגית מתקדמות עוזרת לנו לפתור את הבעיות הגדולות של המאה ה-21:
רעב, אנרגיה, עוני,
מלווים אותנו בעידן של שפע.
וכולנו זוכים להגיע לחלל
בדרכנו להפוך לזן מולטי פלנטרי.
עכשיו, האנשים שבאמת מאמינים בחיזיון הם הראשונים לומר
הם עוד לא יודעים בדיוק איך נגיע לשם.
אבל הערכים מאחורי החזון שלהם
והרצון לשאול "כיצד נעשה זאת?"
עודדו דור של ממציאים.
הם עובדים אחורנית מהמטרות שהם רוצים,
תוך כדי שימוש בשיטות פתרון בעיות מתקדמות של עיצוב שיתופי.
הם מתגברים על קשיים.
הם מגדירים מחדש את מה שאנחנו קוראים לו אפשרי.
אבל הנה העניין:
חזון השפע לא מותאם
עם עולם שעדיין מסתמך על תכנון צבאי - גרעיני מהמאה ה-20
בשם "השמדה הדדית מובטחת".
זה צריך להיות בנוגע לבניית היסודות למאה ה22.
זה צריך להיות על אסטרטגיות לשגשוג הדדי מובטח
או,לפחות, הישרדות הדדית מובטחת.
עכשיו, כל יום, אני זוכה לפגוש חלוצים
בתחום האיומים הגרעיניים.
כמו שאתם רואים, רבות מהן הן נשים צעירות.
והן עושות דברים מעניינים בהחלט,
כמו מרינה רובינסון סנוודן כאן, שמתכננת בימינו דרכים חדשות
טובות יותר, לגלות ראשי נפץ גרעיניים,
מה שיעזור לנו להתגבר על משוכה קריטית
בדרך להתפרקות בינ"ל מנשק גרעיני.
או מליסה האנם, שמשתמשת בצילומי לווין
כדי להבין מה מתרחש באתרים גרעיניים ברחבי העולם.
או ביאטריס פין באירופה,
שמנהלת קמפיין כדי להוציא את הנשק הגרעיני מחוץ לחוק
בבתי משפט בינלאומיים,
ורק זכתה בגדול באו"ם בשבוע שעבר.
(מחיאות כפיים)
ועדיין,
עם כל הדיבורים בתרבות שלנו על מסעות לירח,
מעטים מידי מ"דור האפשר" ואלו שמחנכים אותם
עוסקים בנשק גרעיני.
כאילו יש סוג של טאבו.
אני זוכרת משהו שקנדי אמר שממש נשאר איתי,
וזה משהו בסגנון
שאנשים יכולים להיות גדולים כמו הפתרונות
לכל הבעיות שגרמנו.
אף בעיה של הגורל האנושי, הוא אומר,
שהיא מעבר לבני אדם.
אני מאמינה בזה.
ואני בטוחה שרבים מכם מאמינים בזה גם.
ואני יודעת ש"דור האפשר" מאמין בזה.
אז זה הזמן להתחייב לתאריך.
בואו נסיים את פרק הנשקים הגרעיניים
ביום הולדת המאה להיווצרותם.
אחרי הכל, עד 2045 , אנחנו נחזיק מליארדי אנשים כבני ערובה
לאיום של הכחדה גרעינית.
בטוח, 100 שנים יהיו מספיק.
בטוח, מאה של התפתחות כלכלית
והתפתחות צבאית
תיתן לנו דרכים טובות יותר להתמודד עם קונפליקט גלובלי.
בטוח, אם אי פעם הייתה לנו מטרה לתמוך בה,
זו זאת.
עכשיו, כשאנחנו עומדים מול אתגרים אמיתיים
למשל, הניסוי האחרון של הצפון קוריאנים בנשק גרעיני,
שקורה תוך כדי הסנקציות
אנשים הגיוניים לא מסכימים
שאנחנו צריכים לשמור על מס' מסוים של טילים גרעיניים
כדי לשמור על התרעה.
השאלה היא: מה מספר הקסם?
האם זה אלף?
מאה? עשר?
ואז אנחנו חייבים לשאול:
מי יהיה אחראי עליהם?
אני חושבת שאנחנו יכולים להסכים,
שלשמור על 15 אלף מהם מייצג איום גלובלי גדול יותר
לדור של יסמין מאשר הבטחה.
אז זה הזמן שנבטיח הבטחה
לעולם בו הדמיון שלנו לא מאוים
על ידי נשק גרעיני;
בו אנחנו משקיעים בפתרונות יצירתיים
שבאים מעבודה מהסוף להתחלה מהעתיד שאנחנו כה רוצים,
מאשר להמשיך לעבוד מהווה
שמביא איתו את כל הדברים הרעים מהעבר.
זה הזמן להבטיח לשמור על המשאבים שלנו
ולעבוד על הבעיה הישנה בדרכים חדשות,
ולשאול "איך נעשה זאת?"
איך נעמוד בהבטחה
לביטחון לדור של יסמין
בעולם מעבר לנשק גרעיני?
אני באמת מקווה שתצטרפו אלינו.
תודה רבה.
(מחיאות כפיים)
תודה רבה.
(מחיאות כפיים).