Es bērnībā domāju par savu vietu Visumā
un pirmo domu par to,
ko varētu nozīmēt bezgalība.
Un es domāju, ka, ja laiks varētu sniegties
bezgalīgi tālu pagātnē un nākotnē,
vai tas nenozīmētu,
ka katrs laika punkts ir bezgalīgi mazs
un tādējādi savā ziņā nenozīmīgs.
Tāpēc mēs neeksistējam Visumā,
vismaz ne laika nozīmē.
Bet neeksistē arī nekas cits.
Tāpēc katrs brīdis ir vissvarīgākais,
kas vien noticis, ieskaitot šo pašu brīdi.
Un tāpēc mūzika, ko tūlīt dzirdēsiet,
ir, iespējams, pati svarīgākā,
ko dzirdēsiet savā dzīvē.
(Smiekli)
(Aplausi)
Paldies.
(Aplausi)
Ja man pēc tam laimējas jūs satikt,
lūdzu, nesakiet:
„Ak, Kungs! Tu dzīvē esi daudz īsāka.”
(Smiekli)
Jo skatuve ir kā optiska ilūzija,
nezin kāpēc.
(Smiekli)
Līdzīgi kā Visums ir ieliekts.
Nezinu, kāpēc tā. Intervijās man bieži saka:
„Tavas ģitāras ir tik milzīgas!”
(Smiekli)
„Tās noteikti taisa pēc īpaša pasūtījuma. Īpašas, milzonīgas ģitāras.”
(Smiekli)
(Aplausi)
Liels paldies.
(Aplausi)