השנה היתה 1776.
בבוואריה, אידיאלים חדשים של רציונליות, חירות דתית,
וזכויות אנוש אוניברסליות
התחרו עם ההשפעה החזקה של הכנסיה הקתולית על החיים הציבוריים.
בצידו השני של האטלנטי,
אומה חדשה העלתה את טענתה לעצמאות על בסיס הרעיונות האלו.
אבל בחזרה בבוואריה,
הניסיון של הפרופסור למשפטים אדם וויסהאופט ללמד פילוסופיה חילונית
המשיך להיות מתסכל.
וויסהאופט החליט להפיץ את הרעיונות שלו דרך אגודה סודית
שתאיר אור על החסרונות של אידיאולוגיית הכנסיה.
הוא קרא לאגודה הסודית שלו האילומינטי.
וויסהאופט בנה מרכיבים באגודה הסודית שלו לפי המודל של קבוצה בשם הבונים החופשיים.
במקור גילדה אליטיסטית של בנאים בשלהי ימי הביניים,
הבונים החופשיים עברו מהעברת האמנות של בניה
לקידום יותר כללי של אידיאלים של ידע והגיון.
במשך הזמן, הם גדלו למסדר אקסקלוסיבי סודי חלקית
שכלל הרבה אנשים עשירים ומשפיעים,
עם טקסי חניכה מורכבים וסודיים.
וויסהאופט יצר אגודה מקבילה בעודו מצטרף גם לבונים החופשיים
וגם מגייס משורותיהם.
הוא אימץ את שם הקוד ספרטקוס לעצמו,
על שם המנהיג המפורסם של מרד העבדים הרומי.
חברים ראשונים הפכו למועצה השלטת של האילומינטי, או האראופגוס.
אחד החברים האלה, הברון אדולף קניג, היה גם בונה חופשי,
והפך למגייס משפיע.
עם עזרתו של קניג, האילומינטי הרחיבו את שורותיהם,
קיבלו השפעה בכמה סניפים של הבונים,
ושילבו טקסים של הבונים.
עד 1784, היו יותר מ 600 חברים,
כולל מלומדים משפיעים ופוליטיקאים.
כשהאילומנטי הגדילו את כמות החברים,
המהפכה האמריקאית תפסה גם היא תאוצה.
תומאס ג'פרסון מאוחר יותר ציטט את וויסהאופט כהשראה.
מלכים אירופאים ואנשי כמורה פחדו ממהפכות דומות בארצותיהם.
בינתיים, הקיום של האילומינטי הפך לסוד גלוי.
גם האילומינטי וגם הבונים החופשיים קיבלו אקסקלוסיביות
מהאליטה העשירה של החברה,
מה שאמר שהם כל הזמן חיככו כתפיים
עם חברים מהממסדים הדתיים והפוליטיים.
רבים בממשלה ובכנסיה האמינו ששתי הקבוצות
היו נחושות לחתור תחת האמונה הדתית של אנשים.
אבל הקבוצות האלו לא בהכרח התנגדו לדת --
הם רק האמינו שהיא צריכה להשאר מופרדת מהממשל.
ועדיין, הממשלה הבווארית החשדנית החלה לתעד
את מי שנחשדו כחברים באילומינטי.
ממש כשחברי האילומנטי החלו להכנס לעמדות חשובות בממשל המקומי
ובאוניברסיטאות,
צו ב 1784 מאת הדוכס קארל תאודור מבוואריה אסר על אגודות סודיות.
בעוד שאיסור ציבורי על משהו סודי במקורו נראה קשה לאכיפה,
במקרה הזה זה עבד.
רק תשע שנים אחרי יסודה,
הקבוצה פוזרה, הרשומות שלהם נתפסו,
ווויסהאופט הוגלה.
האילומינטי הפכו ידועים לשמצה לאחר לכתם
יותר מאשר בתקופת קיומם הקצרה.
עשור מאוחר יותר, בשלהי המהפכה הצרפתית,
סופרים שמרנים טענו שהאילומינטי שרדו את הגירוש שלהם
וניצחו על הפלת המונארכיה.
בארצות הברית,
המטיף ג'דדיה מורס קידם רעיונות דומים על הקונספירציות של האילומינטי
נגד הממשל.
אבל למרות שהרעיון של אגודה סודית שמתאמת הפיכות פוליטיות
עדיין חי היום, אין עדות שהאילומינטי שרדו,
השתקמו, או ירדו למחתרת.
הקיום הקצר שלהם מתועד היטב ברישומי הממשל הבווארי,
ברישומים שקיימים עדיין של הבונים החופשיים,
ובעיקר בחפיפה בין שני המקורות האלו,
בלי לחישה מאז.
ברוח הרציונליות שהאילומינטי אימצו,
חייבים להגיע למסקנה שהם לא קייימים יותר.
אבל הרעיונות שגרמו לוויסהאופט לייסד את האילומינטי עדיין נפוצים,
והופכים לבסיס של הרבה ממשלות מערביות היום.
הרעיונות האלו לא התחילו או הסתיימו עם האילומינטי --
במקום, זו היתה קהילה אחת שייצגה גל של שינוי
שכבר יצא לדרכו כשהיא יוסדה
והמשיך הרבה אחרי שהיא הגיעה לקיצה.