Gyakran mondják, hogy bár sokszor háborúban állunk,
mégis mindannyian ugyanazt a vért ontjuk.
Szép gondolat, de nem teljesen pontos.
Valójában vérünk különböző típusokba sorolható.
Vörösvértestjeink hemoglobin nevű fehérjét tartalmaznak,
amely megköti az oxigént,
így tudják azt a sejtek a testen belül szállítani.
Ám a sejt membránjának külsején
van egy másik komplex fehérje is.
Ezek, az antigéneknek nevezett fehérjék kommunikálnak a fehér vérsejtekkel,
az immunsejtekkel, amelyek fertőzésekkel szemben védekeznek.
Az antigének olyan azonosító jelek, amelyek segítik,
hogy az immunrendszer felismerje a test saját sejtjeit,
ne kezelje őket idegenként, és ne támadja meg őket.
A két fő antigén típus, A és B határozza meg a vércsoportunkat.
De hogyan lesz a két antigénből négyféle vércsoport?
Hát úgy, hogy az antigéneket három különböző allél,
azaz génváltozat határozza meg.
Míg az A és B allél az A és B antigéneket kódolja,
addig a 0 egyiket sem.
Mivel mindkét szülőnktől öröklünk minden génből egy kópiát,
minden személy két allélt hordoz, ami a vércsoportját meghatározza.
Ha ezek különbözőek, akkor az egyik elnyomja a másikat,
egymáshoz viszonyított dominanciájuktól függően.
Vércsoport esetében az A és B is domináns, míg a 0-ás recesszív.
Így az A+A A típusú vércsoportot, míg a B+B B típusú vércsoportot eredményez.
Ha mindkettőből egyet öröklünk,
a kodominancia eredményeként A és B antigén is termelődik,
ami AB vércsoportot jelent.
A 0-ás allél recesszív,
így a két másik elnyomja,
A vagy B vércsoportot eredményezve.
Azonban ha esetleg két 0-ásat öröklünk,
az utasítás alapján A és B antigén nélküli vörösvértestek képződnek.
E kölcsönhatások alapján,
ha ismerjük mindkét szülő vércsoportját, megjósolhatjuk
gyerekeik vércsoportjának előfordulási valószínűségét.
Miért fontos a vércsoport?
Vérátömlesztéskor élet-halál kérdése,
hogy megtaláljuk a megfelelőt.
Ha egy A vércsoportú embernek B vércsoportú vért adunk, vagy fordítva,
az antitestjeik megtámadják az ismeretlen antigéneket,
nagy valószínűséggel a kapott vér alvadását okozva.
Mivel az AB vércsoportú emberek A és B antigéneket is termelnek,
nem állítanak elő ellenük antitesteket, mindkettőt biztonságosnak tekintik,
így ők univerzális recipiensek.
Másrészről,
a 0-ás vércsoportú emberek nem termelnek antigéneket,
így ők univerzális donorok.
Ám emiatt immunrendszerük olyan antitesteket termel,
amelyek minden más vércsoportot megtámadnak.
Sajnos a donorok és recipiensek egyezősége ennél kicsit komplikáltabb,
a további antigén-rendszereknek,
főképp az Rh-faktornak köszönhetően.
Ezt a Rhesus majmokról nevezték el, melyekben először izolálták.
Az Rh+ és Rh- a D antigén jelenlétére, vagy hiányára utal
az Rh vércsoport rendszerben.
Ez, bizonyos vérátömlesztések lehetetlenné tétele mellett,
súlyos komplikációkat okozhat a terhesség alatt.
Ha egy Rh- anyának Rh+ a gyermeke,
akkor a Rh-antitesteket termel,
amelyek a méhlepényen átjutva megtámadhatják a magzatot.
Ezt a tünetegyüttest újszülöttkori hemolitikus betegségnek nevezik.
Néhány kultúra szerint a vércsoport hatással van a személyiségre,
bár ezt nem igazolják tudományos tények.
És bár a különböző vércsoportok előfordulás gyakorisága
a különböző népeknél különböző,
tudósok nem tudják, ennek mi lehet az oka.
Talán védekezés a vérrel fertőző betegségek ellen,
vagy véletlenszerű genetikai sodródás okozza.
Végül, a különböző fajoknak különböző antigén-csoportjaik vannak.
Valójában a köztünk, majomfélék között, felelhető négy fő vércsoport
elhanyagolható a kutyákban előforduló 13 típushoz képest.