Jedno od najvažnijih rješenja
za globalni izazov koji predstavljaju klimatske promjene
leži pod našim nogama svakoga dana.
Radi se o tlu.
Tlo je tanki veo koji prekriva površinu zemlje,
ali ima moć da promijeni sudbinu našeg planeta.
Vidite, oko dva metra tla,
rastresitog materijala koji prekriva površinu planeta,
predstavlja razliku između života i beživota u Zemljinom sustavu,
i može nam pomoći boriti se protiv klimatskih promjena
ukoliko ga prestanemo samo bezosjećajno gaziti.
(Smijeh)
Klimatske promjene su u tijeku,
Zemljina atmosfera se zagrijava
zbog povećanog udjela stakleničkih plinova
koje ispuštamo u atmosferu.
Svi to znate.
Ono što pretpostavljam da još niste čuli
jest da se jedna od najvažnijih stvari koje čovječanstvo može učiniti
u borbi protiv klimatskih promjena,
nalazi u samom tlu.
Ja sam znanstvenica koja proučava tlo otkad sam napunila 18 godina,
jer me zanima otkriti sve tajne tla
i pomoći ljudima razumjeti ovo važno rješenje protiv klimatskih promjena.
Evo nekoliko činjenica o klimi.
Koncentracija ugljičnog dioksida u Zemljinoj atmosferi
se povećala za 40%
u samo posljednjih 150 godina.
Ljudska aktivnost zaslužna je za otpuštanje 9,4 milijarde metričkih tona
ugljika u atmosferu,
od aktivnosti kao što su izgaranje fosilnih goriva,
intenzivna poljoprivreda
i drugi načini kojima mijenjamo kako koristimo zemlju,
što uključuje i uništavanje šuma.
Ali, koncentracija ugljičnog dioksida koji ostaje u atmosferi
povećava se za samo polovicu toga,
i to je zato jer polovica ugljičnog dioksida koji ispuštamo u atmosferu
ostaje vezana u moru i tlu
kroz proces koji se naziva sekvestracija ugljika.
Ukratko, kakve god posljedice mislite da trenutno vidimo
uzrokovane klimatskim promjenama,
mi vidimo posljedice tek polovine zagađenja koje proizvodimo,
jer nas spašavaju prirodni ekosustavi.
Nemojte se previše opustiti,
jer trenutno dvije stvari rade protiv nas.
Prvo, osim ako ne napravimo nešto veliko
i brzo,
emisija stakleničkih plinova biti će u daljnjem porastu.
Drugo, sposobnost ovih prirodnih ekosustava
da uzmu ugljični dioksid iz atmosfere
i vežu ga u prirodna staništa,
drastično se smanjuje,
jer ih ljudske aktivnosti ozbiljno ugrožavaju.
Nije sasvim jasno
hoće li nas prirodni ekosustavi nastaviti spašavati
ukoliko nastavimo dalje ovako.
Evo što tlo može učiniti.
U Zemljinom tlu nalazi se oko 3,000 milijardi metričkih tona ugljika.
To je otprilike 315 puta više ugljika
negoli trenutno ispuštamo u atmosferu.
U tlu ima dvostruko više ugljika nego u biljkama i zraku.
Razmislite o tome na trenutak.
U tlu ima više ugljika
nego u svim biljkama na svijetu,
što uključuje i tropske prašume, divovske sekvoje,
sve prostrane pašnjake,
sve kultivirane sustave
i sve vrste biljaka koje možete zamisliti na planetu,
i još sav ugljik koji se trenutno nalazi u atmosferi, zajedno,
i onda dvostruko toliko.
Dakle, jako mala promjena u količini ugljika koja se nalazi u tlu
može uvelike utjecati na održavanje ravnoteže Zemljine atmosfere.
Samo, tlo nije samo spremnik za ugljik.
Funkcionira više kao bankovni račun
i količina ugljika u tlu u bilo kojem trenutku
jest funkcija količine ugljika koji ulazi i izlazi iz tla.
Ugljik ulazi u tlo procesom fotosinteze,
kad zelene biljke uzimaju ugljični dioksid iz atmosfere
i koriste ga za razvoj vlastitih tijela.
Nakon smrti, njihova tijela vraćaju se u tlo.
A ugljik napušta tlo
i vraća se natrag u atmosferu
kad se tijela tih organizama
razgrade u tlu uz pomoć mikroorganizama.
Njihovo raspadanje otpušta ugljični dioksid u atmosferu,
zajedno s drugim stakleničkim plinovima, kao što su metan i dušikov oksid,
ali i ispuštaju tvari koje su nam potrebne da preživimo.
Ono što čini tlo tako važnim čimbenikom
svake strategije u borbi protiv klimatskih promjena
jest to što predstavlja dugotrajan spremnik za ugljik.
Ugljik koji bi trajao možda godinu ili dvije
ukoliko bi ostao na površini raspadajućeg sloja,
može trajati u tlu nekoliko stotina, ili čak tisuća godina i više.
Biogeokemičari tla poput mene
proučavaju upravo to kako je ovo moguće,
da uklonimo ugljik u kombinaciji s mineralima
unutar agregata zemljinih minerala
i stvaranjem snažnih kemijskih veza
koje vežu ugljik na površinu minerala.
Vidite, kad je ugljik zarobljen u tlu,
vezan na minerale iz tla,
čak ni najotpornije bakterije ne mogu ga degradirati.
Ugljik koji ne degradira brzo
jest ugljik koji se neće vratiti u atmosferu u vidu stakleničkih plinova.
Najveća dobrobit sekvestracije ugljika
nije samo to što sprječava klimatske promjene.
Zemlja koji sadrži velike količine ugljika je zdrava, plodna i mekana.
Odlična je za obradu.
Postaje kao spužva.
Može sadržavati velike količine vode i hranjivih tvari.
Ovakva zdrava i plodna zemlja
podržava najdinamičnija i najraznolikija staništa
koja možemo zamisliti na planetu.
Omogućava život za sve, od najmanjih mikroba
kao što su bakterije i gljivice,
do razvijenih biljaka,
i ispunjava sve potrebe za hranom i vlaknima svih životinja,
uključujući vas i mene.
Vjerujem da pretpostavljate kako bismo trebali tretirati tlo
kao prirodno bogatstvo, što ono i jest.
Nažalost, to nije tako.
Tla širom svijeta gube kvalitetu kao nikad prije,
zbog različitih ljudskih aktivnosti koje uključuju uništavanje šuma,
intenzivnu poljoprivredu,
pretjeranu ispašu,
pretjerano korištenje poljoprivrednih kemikalija,
eroziju i druge probleme.
Polovina tla na planeti trenutno se smatra degradiranim.
Degradacija tla je loša zbog više razloga.
Dozvolite mi da ih spomenem nekoliko.
Prvo, degradirano tlo ima smanjenu sposobnost da podrži rast biljaka.
Stoga, degradirajući tlo,
mi uništavamo vlastitu sposobnost da proizvedemo hranu i druge resurse
koje trebamo za nas
i sva ostala živa bića na planetu.
Drugo,
obrada i degradacija tla u posljednjih 200 godina
otpustile su u atmosferu 12 puta više ugljika,
u usporedbi s količinom
koju trenutno ispuštamo u atmosferu.
Imam i još gore vijesti.
Radi se o priči o tlu na višim zemaljskim širinama.
Tresetna tla u polarnim predjelima
sadrže oko trećine svjetskih rezervi ugljika.
Ova tresetna tla imaju sloj trajno smrznutog tla ispod površine,
tzv. permafrost,
i ugljik se u ta tla vezao tijekom dugog niza godina,
zato jer iako su biljke sposobne za fotosintezu u kratkim,
toplim ljetnim mjesecima,
okoliš brzo postaje mračan i hladan,
a onda mikrobi ne mogu dovoljno učinkovito razgraditi naslage.
Tako se banka ugljika u ovim polarnim predjelima
izgradila tijekom stotina tisuća godina.
Ali upravo sada, atmosferskim zagrijavanjem,
permafrost se topi i cijedi,
a kad se permafrost topi i cijedi,
mikrobi mogu ući u njega
i brzo razgraditi ovaj ugljik,
potencijalno otpuštajući stotine milijardi metričkih tona ugljika
u atmosferu u obliku stakleničkih plinova.
To otpuštanje dodatnih stakleničkih plinova u atmosferu
samo će doprinijeti daljnjem zagrijavanju
koje će još pogoršati situaciju,
jer započinje proces koji je zatvoreni krug
koji može trajati i trajati,
i drastično promijeniti našu klimatsku budućnost.
Nasreću, mogu vam reći i da postoji rješenje
za ova dva velika problema degradacije tla i klimatskih promjena.
Kao što smo stvorili ove probleme,
znamo i rješenje za njih.
Rješenje jest da istovremeno
rješavamo oba problema
kroz ono što nazivamo klimatski osviještenom uporabom zemljišta.
Što pod time mislim?
To znači da tlo moramo obrađivati na pametan način, tako da
pokušamo maksimizirati prisutnost ugljika u samome tlu.
To možemo postići tako
da sadimo višegodišnje biljke dubokih korijena,
sadimo šume gdje god je to moguće,
smanjimo oranje i druge poljoprivredne prakse,
uključujući i optimizaciju uporabe pesticida i korištenja tla za ispašu,
čak i dodavanjem ugljika u zemlju, kad god je to moguće,
iz recikliranih resursa kao što su kompost, čak i ljudski izmet.
Ovakvo gospodarenje tlom nije radikalna ideja.
To je ono što je omogućilo plodnom tlu
da podrži nastanak ljudske civilizacije od pamtivijeka.
U stvari, neki to već rade.
Postoji globalni pokret koji nastoji postići upravo ovaj cilj.
Ovaj pokret nastao je u Francuskoj, pod nazivom "4 za 1000",
i postavio je kao cilj
povećati udio ugljika u tlu za 0,4% godišnje,
koristeći upravo klimatski osviješten proces obrade zemljišta
koji sam ranije spomenula.
Ukoliko ovaj projekt uspije,
može neutralizirati trećinu svjetskih emisija
stakleničkih plinova nastalih izgaranjem fosilnih goriva.
Čak i ako ovaj projekt ne bude u potpunosti uspješan,
i ako se samo počnemo kretati u pravome smjeru,
imat ćemo tla koja su zdravija, plodnija
i sposobnija proizvesti hranu i resurse koje trebamo
za ljudsku populaciju i više,
tla koja su sposobnija
vezati na sebe ugljični dioksid iz atmosfere
i pomoći spriječiti klimatske promjene.
Sigurna sam da je to ono što političari nazivaju "win-win" situacijom.
Svi mi imamo ulogu u tome.
Možemo početi tretirajući tlo s poštovanjem koje ono zaslužuje,
poštovanjem za svoju sposobnost da održi sav život na Zemlji,
poštovanjem za sposobnost da služi kao spremnik za ugljik
i poštovanjem za sposobnost da kontrolira našu klimu.
Ukoliko to učinimo,
možemo istovremeno riješiti
dva najveća globalna izazova našeg vremena,
klimatske promjene i degradaciju tla.
U isto vrijeme, moći ćemo osigurati hranu i nutritivnu sigurnost
našoj rastućoj ljudskoj zajednici.
Hvala vam.
(Pljesak)