אחרי מלחמה גרעינית הרסנית,
לילית ליאפו התעוררה אחרי 250 שנה בקיפאון
ומוצאת את עצמה מוקפת בקבוצת חייזרים שנקראים אואנקלי.
היצורים המפותחים האלה רצו להחליף DNA
על ידי התרבות עם בני אדם
כך שגנים של כל מין יוכלו לגוון ולחזק את האחר.
האלטרנטיבה היחידה שהם מציעים היא עיקור של כל המין האנושי.
האם האנושות צריכה לקפוץ לחוסר הידיעה הביולוגי,
או לשמור על הזהות שלה ולחדול?
שאלות כאלה עולות בספר "שחר"
של אוקטביה באטלר,
הראשון בטרילוגיה שלה "הבקע של לילית."
מספרת בעלת חזון שהפכה את המדע הבדיוני על ראשו,
באטלר בנתה עולמות מהממים במהלך עבודתה --
וחקרה דילמות שהחזיקו אותנו ערים בלילה.
היא נולדה ב 1947,
באטלר גדלה ביישנית ומופנמת בפסדינה קליפורניה.
היא חלמה על סיפורים מגיל צעיר,
ובמהרה כתבה את התרחישים האלו על הנייר.
בגיל 12, היא התחננה לאימה למכונת כתיבה
אחרי שסבלה סרט מדע בדיוני מגוכח שנקרא "נערת השטן ממאדים."
היא לא התרשמה ממה שראתה,
באטלר ידעה שהיא יכולה לספר סיפור טוב יותר.
רוב המדע הבדיוני כלל גיבורים לבנים זכרים
שפוצצו חייזרים או הפכו למושיעים של אנשים חומים.
באטלר רצתה לכתוב דמויות מגוונות לקהלים מגוונים.
היא הביאה ניואנסים ועומק ליצוג של החוויות שלהם.
עבור באטלר,
דמיון לא היה רק לשתול את הזרעים של מדע בדיוני --
אלא גם אסטרטגיה לשרוד עולם לא צודק בתנאים משלה.
העבודה שלה הרבה פעמים לקחה תכונות מטרידות של העולם
כמו אפליה על בסיס של גזע, מין, מעמד, או יכולת,
ומזמינה את הקורא לשקול אותם בהקשר חדש.
אחד הסיפורים הכי אהובים שלה,
"המשל של סוייר,"
עוקב אחרי התבנית הזו.
הוא מספר את הסיפור של לורן אוייה אולמינה
כשהיא עושה את דרכה בקליפורניה של העתיד הקרוב, הרוסה מתאוות בצע תאגידית,
חוסר שוויון, והרס סביבתי.
כשהיא נאבקת בהיפר אמפטיה,
או מצב בסיפור שגורם לה להרגיש כאב של אחרים,
והרבה פחות, את ההנאות שלהם.
לורן יוצאת במסע עם קבוצה של פליטים כדי למצוא מקום לשגשג בו.
שם, הם רוצים לחיות לפי הדת החדשה של לורן, זרע ארץ,
שמבוססת על העיקרון
שאנשים צריכים להתאים את עצמם לעולם משתנה תמידית.
למסע של לורן יש שורשים בארוע בחיים האמיתיים -
הצעת חוק 187 בקליפורניה,
שניסתה למנוע ממהגרים לא מתועדים זכויות אדם בסיסיות,
לפני שהוכרזה כלא חוקתית.
באטלר הרבה פעמים שילבה חדשות עדכניות בכתיבה שלה.
בהמשך שלה מ 1998 ל "המשל של סוור," "המשל של הכשרונות,"
היא כתבה על מועמד לנשיאות
ששלט באמריקאים עם מציאות וירטואלית ו"קולרים מחשמלים,"
הסלוגן שלו? "עשו את אמריקה גדולה שוב."
בעוד אנשים שמו לב לראית הנולד שלה,
באטלר התעניינה גם בבחינה מחדש של ההסטוריה.
לדוגמה, "קינדרד" מספר סיפור
של אישה שחזרה שוב ושוב בזמן
למטעים במרילנד של אבותיה.
בהתחלה, היא מגלה שהמשימה שלה היא להציל את חיי האדם הלבן
שיאנוס את סבתה הגדולה.
אם היא לא תציל אותו, היא עצמה תפסיק להתקיים.
הדילמה העגומה הזו מכריחה את דנה להתעמת עם הטראומה המתמשכת
של עבדות ואלימות מינית נגד נשים שחורות.
עם הסיפורים שלה על נשים שחורות מייסדות חברות חדשות,
נוסעים בזמן מתגברים על קושי הסטורי,
וקשר בין מינים.
לבאטלר היתה השפעה עמוקה על הפופולריות הגדלה של אפרו עתידנות.
זו תנועה חברתית
בה כותבים ואמנים שחורים מקבלים השראה מהעבר, ההווה והעתיד,
ומייצרים עבודות שמשלבות קסם, הסטוריה, טכנולוגיה והרבה יותר.
כפי שלורן מגלה ב "המשל של סוור,"
"כל מה שאתם נוגעים בו משתנה.
כל מה שאתם משנים משנה אתכם.
האמת היחידה המתמשכת היא שינוי."