Szervusztok, nyelvészek!
Üdvözöllek benneteket a mai angol nyelvhasználat egyik legnehezebb terepén.
A kérdés az, hogy a„who” (ki, aki) vagy a „whom” (kit, akit) szót használjuk-e
egy mondatban vonatkozó névmásként.
Általában a „who” az alanyi,
a „whom” pedig a tárgyas forma.
Azaz, ha olyan valakiről beszélünk,
aki tesz valamit, akkor a „who”-t használjuk.
Példa: „the spy who loved me” (a kém, aki szeretett engem).
Ellentétben azzal, akivel csinálnak valamit, a tárggyal.
Példa: „the spy whom I loved” (a kém, akit szerettem).
Ebben a mondatban a „who” az alany.
Míg ebben a mondatban „I” az alany.
Itt a „me” a tárgy.
Itt pedig a „whom” a tárgy.
„I loved whom?”(Kit szerettem?)
Ebben a mondatban, én vagyok az, aki szeret.
Míg ebben a mondatban a kém az, aki szeret.
Ez az alapszabály.
Azonban nem tükrözi teljességében,
hogy miképp használjuk és használtuk a mi kultúránkban
a whom” és a „who” szavakat.
Sok esetben megengedett,
hogy a „who”-t tárgyként használjuk.
Mindjárt megmutatom, hogy mire gondolok.
Ne feledd, hogy az alapszabály egyirányú utca.
Mert ahogy a nyelv változik,
a „whom” alak kiszorulóban van.
Szerintem 50 vagy 75 év múlva talán már nem is használjuk.
Szomorú ez?
Igen, valamennyire.
Engem elszomorít, hogy a „whoso” (bárki) névmást már senki nem használja.
Mint: „whoso pulleth this sword from this stone (bárki húzza is ki a kardot e kőből,
is rightwise born king of England” Anglia királya lesz).
Így már nem beszélünk.
Elavult stílus.
Most „whoso”helyett azt mondjuk, hogy „whoever”,
és ez így van jól.
Tudjuk, hogy az alapszabály szerint
a „who” az alany,
és a „whom” a tárgy.
Most viszont már a„who” is lehet tárgy.
A „whom” viszont soha nem lehet alany.
Nem szabad elfelejtened,
hogy a „whom” használata nem bővül,
hanem szűkül.
A „who” átveszi a „whom” néhány funkcióját.
Térjünk vissza a kém példájához!
Itt van tehát négy lehetőség, ugye?
„The spy who loved me”,
„the spy whom loved me”,
„the spy who I loved”,
és „the spy whom I loved”.
Ezek közül csak ez az egy helytelen.
Mert a „whom” szót alanyként próbáljuk használni.
Ebben: „the spy who I loved”
a „who” ugyan tárgy,
de a mai nyelvtan nem hivatalos szabályai szerint
mégis rendben van.
Mindkét változat jó.
Az egyetlen, amelyik nem jó, az itt van.
„The spy whom loved me.”
Mert ez a nyelvtani változás egyirányú,
tehát a „whom” szót ritkábban használjuk.
A „whom” eredeti szerepe tehát nem bővül.
A „who” szerepe igen.
Ha legközelebb elbizonytalanodsz, hogy mi a teendő,
a „who are you talking to” mondat esetében,
„who” vagy „whom” legyen-e a névmás,
ez inkább stílus, mint nyelvhelyesség kérdése.
Mert mindkét változat egyformán érthető.
Ha tényleg nagyon szabálykövetők akarnánk lenni,
azt mondanánk: „whom are you talking to”,
vagy „you are talking to whom”,
mert a whom a „to” elöljárószó tárgya.
A kifejezés a „to whom”, tehát a tárgyas formát használnánk.
Viszont amikor ezt a két szót szétválasztjuk,
és a „to” hátulra kerül,
a whom kérdő névmás pedig előre,
az „m” egyszerűen kiesik.
A „whom” formát inkább akkor használjuk,
amikor közvetlenül előtte áll egy elöljárószó.
Más esetben viszont valószínűleg a „who”-t használjuk.
Ezért mondhatjuk nyugodtan, hogy:
„who are you talking to”.
Nem igazán szabályos,
de már olyan régóta használjuk, hogy teljesen elfogadott.
A „you are talking to who”
már előírásosabb szerkezet,
ezért valószínűleg a „whom” formát választanánk.
Nem túl gyakran mondjuk, hogy „talking to who”.
A szabályszegés ingoványában viszont
egy szigorú nyelvtani szabályra mindenképpen oda kell figyelni.
A „whom” sosem lehet alany.
A whom szerepe a névmások között csökken
és nem nő.
A who egyre inkább átveszi a whom helyét.
És mivel a who az alany,
a whom nem lép a helyébe.
A „whom” tárgy szerepű névmás,
és akkor használjuk, amikor kedvünk van hozzá.
Bármit megtanulhatsz.
Vége.