Cândva infecțiile simple erau letale,
dar azi, mulțumită marii disponibilități a antibioticelor,
sunt doar o relicvă a trecutului.
Dar ar trebui să spun „erau”,
pentru că acum, folosim atât de mult antibioticele,
încât bacteriile care cauzează aceste infecții
devin rezistente.
Iar aceasta ar trebui să ne îngrozească foarte tare.
Dacă nu ne schimbăm comportamentul şi nu renunțăm la antibiotice,
ONU prezice că până în 2050,
rezistența microbiană va deveni cel mai mare ucigător al nostru.
Aşa că trebuie să începem să acționăm.
Dar „Cu ce să începem?” e o întrebare interesantă
pentru că nu doar noi, oamenii, folosim antibioticele.
În lume, între 50 și 80 la sută din antibiotice sunt folosite pe animale.
Nu toate acestea sunt importante pentru sănătatea oamenilor,
dar dacă nu le ținem acum sub control,
putem avea un viitor înfiorător pentru oameni și animale.
Pentru început, hai să vorbim despre cum am ajuns aici.
Folosirea pe scară largă a antibioticelor a început în anii '50 ai secolului trecut.
În occident, creștea prosperitatea,
iar oamenii voiau să mănânce mai multe proteine animale.
Când se îmbolnăveau animalele, acum puteau fi tratate cu antibiotice
așa că nu mureau, ci creșteau.
Însă de curând s-a descoperit
că adăugând în mâncare cantități mici și regulate de antibiotice
mențineau animalele sănătoase,
creșteau mai repede
și le făcea să mănânce mai puțin.
Deci aceste antibiotice funcționau bine,
de fapt, foarte bine.
Astfel, împreună cu creșterea producției de animale,
folosirea antibioticelor la nivel mondial a crescut exponențial.
Din păcate, așa a fost și cu rezistența la antibiotice.
Motivul pentru care doctorul îți spune să termini cutia de antibiotice,
e că dacă iei o doză mai mică, nu vei ucide toate bacteriile.
Iar cele care rămân devin rezistente la antibiotice.
E la fel și cu administrarea de doze mici și regulate de antibiotice animalelor:
unele bacterii periculoase mor, însă nu toate.
Extrapolând la întreaga industrie,
puteți înțelege cum am format din greșeală
un mare rezervor de bacterii rezistente la antibiotice.
Însă, îmi pare rău să o spun,
problema nu se sfârșește aici.
Știți cine mai ia antibiotice?
Fluffy, pisica voastră, și Rover, cățelul vostru.
(Râsete)
Animalele de companie iau mult mai multe antibiotice,
și folosesc antibiotice
care sunt mult mai periculoase pentru sănătatea oamenilor.
Combinați asta cu apropierea pe care o avem față de animalele noastre
și veți înțelege riscul
de a contracta bacterii rezistente la antibiotice de la propriul animal.
Dar cum vă afectează aceste bacterii rezistente la antibiotice,
prezente în animalele de fermă?
Să vă dau un exemplu despre care avem și informații.
Nivelul de salmonela rezistentă la antibiotice în porcii din Europa
la diferite tipuri de antibiotice
este între 1 la sută și 60 la sută.
Asta înseamnă că în majoritatea cazurilor,
acest antibiotic nu mai reușește să ucidă această salmonelă.
Și este o strânsă legătură
între salmonela rezistentă la antibiotice de la porc
și produsul final.
Fie că e cotlet de porc,
coaste sau carne tocată.
Din fericire, de obicei mai puțin de un procent
din toată carnea crudă, pește sau ouă
va conține salmonela.
Iar aceasta reprezintă un risc doar când nu e tratată corespunzător.
Totuși, sunt peste 100.000 de cazuri de salmonela la om în UE
și peste un milion de cazuri în SUA.
În SUA, acestea duc la 23.000 de internări
și 450 de morți în fiecare an.
Odată cu creșterea salmonelei rezistentă la antibiotice,
numărul de morți e probabil să crească.
Dar nu se rezumă la consumul personal.
Anul acesta, mai mult de 100 de oameni au fost infectați
cu salmonela rezistentă la mai multe antibiotice,
după ce au dat câinilor lor urechi de porc ca gustare.
Așadar trebuie să reducem folosirea antibioticelor în producția animală.
Și din fericire, acest lucru începe să se întâmple.
UE a fost prima regiune care a interzis
folosirea de antibiotice în doze mici în mâncare.
Din 1999, în câțiva pași,
cantitatea diferitelor antibiotice permise a fost redusă,
și în 2006 au fost interzise complet.
Antibioticele erau permise
doar când un veterinar hotăra că un animal e bolnav.
Sună grozav, nu?
Problemă rezolvată.
Nu, stați un pic, să nu ne pripim.
Imediat ce a început programul de reducere
s-a descoperit rapid
că antibioticele mascau perfect
multe practici rele din ferme.
Din ce în ce mai multe animale se îmbolnăveau
și aveau nevoie de antibiotice să se vindece.
Așa că în loc să se micșoreze cantitatea totală,
aceasta de fapt a crescut.
Cu siguranță, nu așa trebuie procedat.
Din fericire, acesta nu e finalul poveștii.
Întregul sector agricol din Europa a pornit pe un drum
din care eu cred că avem cu toții de învățat.
În acest moment am intrat și eu în scenă.
M-am alăturat unui mare grup de preparatori europeni.
Un compozitor de furaje face întreaga dietă pentru animalele unui fermier
și adesea dă sfaturi
despre cum să crească animalele cât mai bine.
Eram foarte motivat să lucrez împreună cu colegii mei,
veterinarii și, desigur, cu fermierii
ca să ne dăm seama cum să menținem animalele sănătoase și fără antibiotice.
Există trei lucruri majore ce trebuie îndeplinite
pentru o producție fără antibiotice.
Dați-mi voie să vă spun pașii.
Pentru început, și pare foarte evident,
trebuie să începem cu igiena.
Să curățăm mai bine grajdurile și liniile de adăpare
pentru a îngreuna apariția și răspândirea bolilor în grajduri.
Asta e foarte important,
dar partea care m-a interesat cel mai mult
era îmbunătățirea hranei animalelor,
o nutriție mai bună.
O dietă echilibrată este importantă.
Gândiți-vă așa:
când voi nu mâncați destule fibre, nu vă simțiți bine.
O parte din mâncarea pe care o mâncați nu este digerată de voi,
ci fermentată de bacterii în intestinul gros.
Așa că hrăniți acei microbi cu o parte din dieta voastră.
Inițial, majoritatea animalelor tinere primeau fibre puține,
mult amidon și proteine,
măcinate mărunt și furaje ușor digerabile.
Ca și cum voi ați avea o dieta de chifle,
orez, napolitane și batoane de proteine.
Am schimbat dieta cu una cu proteine mai puține,
plină de fibre, mâncare mai dură.
Ca și cum am avea o dietă de cereale integrale, salată cu carne sau fasole.
Asta a modificat flora intestinală a animalelor
către una mai benefică
și a redus riscul ca patogenii să se înmulțească.
Ați fi surprinși,
dar nu doar compoziția dietei ci și structura acesteia joacă un rol.
Simplu fapt că aceeași dietă e mai aspră
va conduce la un tract digestiv mai dezvoltat,
și astfel la un animal mai sănătos.
Dar cea mai bună parte e că fermierii au început și ei să cumpere asta.
Spre deosebire de alte părți ale lumii,
fermierii vest-europeni vor mai putea face deciziile lor de cumpărare independent:
de la cine să cumpere mâncarea și cui să vândă animalele.
Așa că ce vindeți de fapt în final
reflectă nevoile locale al acestor fermieri.
De exemplu,
conținutul de proteine în dietele purceilor
în țări care au mai multă grijă să reducă consumul de antibiotice,
precum Germania sau Olanda,
erau cu 10-15% mai scăzut
decât în țări precum Regatul Unit, unde asta s-a materializat mai greu.
Dar, precum o igienă mai bună, o nutriție mai bună ajută,
dar nu va preveni în totalitate îmbolnăvirea.
Așa că sunt necesare mai multe.
Și de asta ne-am îndreptat atenția spre microbiom.
Făcând mâncarea cu apă mai acidă
ajută la creerea unui mediu
de care beneficiază bacteriile bune
și inhibă agenți patogeni.
Precum mâncărurile fermentate,
fie că e iaurt, varză murată sau salam,
toate acestea se strică mai repede, de asemenea.
Acum, cu tehnici moderne,
precum cele bazate pe teste ADN,
putem vedea că sunt prezente mai multe microorganisme diferite.
Iar acest ecosistem pe care îl numim microbiom,
e mult mai complex.
Se pare că sunt cam de opt ori mai multe microorganisme în intestine
decât celule în țesuturi.
Și în cazul animalelor impactul e la fel.
Așa că dacă vrem să lucrăm fără antibiotice în producția de animale,
trebuie să facem animalele mult mai robuste.
Așa că atunci când vine o boală,
animalele sunt mult mai rezistente.
Și această abordare segmentată
alcătuită din gazdă, nutriția și microbiom
este soluția.
Practica de a crește animale folosind o dietă ce conține antibiotice
sau una ce se bazează pe antibiotice e puțin mai ieftină la nivel de fermă.
Dar la final vorbim de câteva procente la nivel de consumator.
Asta e de fapt foarte accesibil
pentru populația mondială de mijloc și cu venituri mari.
Și un preț mic de plătit
când propria noastră sănătate sau a celor dragi nouă e la mijloc.
Ce credeți, în ce direcție să mergem?
Să lăsăm rezistența microbiană să devină cel mai mare ucigaș al nostru,
cu un cost financiar și personal uriaș?
Sau pe lângă reducerea consumului uman de antibiotice,
să începem să adoptăm creșterea de animale fără antibiotice?
Pentru mine, alegerea e evidentă.
Dar pentru a face asta,
trebuie să setăm ținte de reducere
și să ne asigurăm că sunt respectate peste tot în lume.
Pentru că fermierii concurează unul cu celălalt.
Și la nivel de țară,
bloc comercial sau pe piața globală,
costurile sunt foarte importante.
De asemenea trebuie să fim realiști.
Fermierii trebuie să aibă posibilitățile
să investească în administrare și nutrețuri mai bune
pentru a atinge această reducere.
Și pe lângă limite legale, piața poate juca un rol,
prin oferirea de produse fără antibiotice sau cu conținut antibiotic redus.
Și odată cu creșterea conștientizării consumatorilor,
aceste forțe ale pieței vor crește în intensitate.
Tot ce am spus până acum pare a fi grozav pentru noi.
Dar cum rămâne cu animalele?
Să vedeți, viețile lor se îmbunătățesc și ele.
Sănătate mai bună, stres mai puțin, viață mai sănătoasă.
Așa că acum știți.
Avem cunoștințele să producem carne, ouă și lapte
fără sau cu cantități foarte mici de antibiotice,
și cred că este un preț mic de plătit
pentru a evita un viitor în care infecțiile bacteriene
devin din nou cel mai mare ucigaș.
Vă mulțumesc!
(Aplauze)