Conversația care m-a înnobilat cel mai mult în viața mea
am purtat-o cu o femeie care mi-a spus
cum, cu câteva zile înainte,
și-a condus jeepul Wrangler la marginea Marelui Canion
și a stat acolo, accelerând motorul,
gândindu-se să se arunce cu mașina în el.
Chiar dacă sufeream de anxietate socială severă,
în acea conversație mă simțeam în largul meu.
(Râsete)
Mi-a povestit ce se întâmplase în viața ei
în zilele și lunile premergătoare,
ce gânduri avusese în exact acel moment,
de ce voia să moară,
și de ce nu a făcut-o.
Am dat din cap și am zâmbit,
iar apoi a fost rândul meu să vorbesc despre călătoria mea
la o masă de la cantina
secției de sănătate mintală a unui spital de munte.
Luasem prea multe pastile de dormit,
și după ce m-au tratat pentru asta,
au spus: „Hei, ne-ar plăcea să fii invitatul nostru
în secţia de psihiatrie.”
(Râsete)
Am glumit că sinuciderea ei ar fi fost o imagine mult mai bună.
(Râsete)
Am vorbit despre chestii de serviciu.
(Râsete)
Mi-a permis să fiu profund depresiv
și să am o conexiune umană profundă în același timp.
Pentru prima dată
m-am identificat ca fiind cineva care suferă de depresie,
și m-am simțit bine în legătură cu asta,
era ca și cum nu eram un om rău pentru că aveam depresie.
Imaginați-vă că unul dintre oamenii de la masa respectivă
era un membru al familiei sau un prieten apropiat.
V-ați simți în largul vostru să vorbiți cu el?
Dar dacă în loc să fie la spital
s-ar afla la masa din bucătăria ta
și ți-ar spune că e cu adevărat deprimat?
Organizația Mondială a Sănătății
spune că depresia este cauza principală de boală și dizabilitate la nivel mondial,
afectând 350 de milioane de oameni.
Institutul Național de Sănătate Mintală
afirmă că 7% dintre americani suferă de depresie într-un an.
Deci depresia este ceva obișnuit,
totuși, din experiența mea,
majoritatea oamenilor nu vor să vorbească cu persoanele deprimate
decât dacă ne prefacem că suntem fericiți.
O față veselă este potrivită pentru interacțiuni ocazionale.
O persoană deprimată poate cere mai mult zahăr în cafeaua cu lapte,
fără să explice că are nevoie de asta
pentru că este blocată în întunericul infinit din suflet
și că a pierdut orice speranță că va ieși vreodată la lumină...
(Râsete)
...din nou.
(Râsete)
Depresia nu diminuează dorința omului
de a se conecta cu alte persoane,
ci doar abilitatea de a face asta.
Deci, în ciuda a ceea ce ați putea crede,
să vorbești cu prieteni sau rude care suferă de depresie
poate fi ușor și chiar distractiv.
Nu, nu e poza pe Facebook selfie-cu-Lady-Gaga-la-o-petrecere,
vorbesc despre genul de distracție
în care oamenii se bucură de compania celuilalt fără efort.
Nimeni nu se simte ciudat
și nimeni nu-l acuză pe cel trist că i-a stricat vacanța.
De ce există această prăpastie?
Pe de o parte,
există persoanele care suferă de depresie,
care se pot comporta în moduri neplăcute sau derutante
pentru că în capul lor se dă o luptă
pe care nimeni altcineva nu o poate vedea.
Pe de altă parte,
marea majoritate a oamenilor se uită la prăpastie
și dau din cap,
întrebându-se: „De ce trebuie să fii atât de deprimat?”
S-ar putea să recunoști o situație ca asta în viața ta.
Vrei să construiești un pod peste asta?
Este posibil să nu dorești să construiești un pod,
și asta este o alegere total în regulă.
Sau poate dorești să construiești o conexiune mai puternică,
dar ai multe întrebări și îngrijorări.
Ești ceea ce aș putea numi „la marginea curiozității”.
(Râsete)
Iată câteva motive posibile
pentru care unii dintre voi pot evita persoanele deprimate.
S-ar putea să îți fie teamă
că dacă vorbești cu cineva deprimat,
ești dintr-o dată responsabil de bunăstarea lui.
Nimeni nu se așteaptă să fii Dr. Phil.
Fii prietenos,
mai degrabă ca Ellen.
(Râsete)
Este posibil să îți faci griji că nu vei ști ce să spui,
și fiecare încercare de conversație va fi penibilă,
iar singura dată când te vei simți confortabil
va fi când amândoi veți renunța la discuție
și veți începe să butonați telefonul.
Cuvintele nu sunt cel mai important lucru pe care să te concentrezi.
S-ar putea să te temi să-ți vezi umbra.
Hei, dacă ți-ai depășit cu succes
demonii emoționali personali,
asta este minunat.
Fie să mergi mereu cu vântul în spate.
(Râsete)
Poți fi cea mai puțin interesantă persoană din lume
și totuși să te poți conecta cu persoane deprimate.
Poate că ai auzit că depresia este contagioasă
și ți-e teamă să nu o iei.
Adu cu tine un produs de igienizare a mâinilor.
(Râsete)
E mult mai probabil să iei bucuria legăturii umane.
Poate vezi oamenii depresivi diferit.
Te gândești la ei ca fiind defecți sau stricați.
Mai multe studii universitare au arătat
că un student cu note mari e mai probabil să aibă tulburare bipolară.
Creierul nostru nu este stricat sau deteriorat,
pur și simplu funcționează diferit.
Am petrecut mulți ani gândindu-mă că cei fericiți pur și simplu nu înțeleg.
(Râsete)
În cele din urmă am încetat să discriminez oamenii fericiți...
(Râsete)
Am început să mă lupt cu depresia când aveam opt ani,
și decenii mai târziu, spre surprinderea mea,
am început să câștig.
Am trecut de la a mă simți mizerabil o mare parte a timpului,
la a mă bucura de viață.
Trăiesc destul de bine cu starea mea bipolară,
și am depășit câteva alte condiții de sănătate mintală
cum ar fi mâncatul în exces, dependența și anxietatea socială.
Așa că trăiesc de ambele părți ale acestei prăpăstii.
Și ofer câteva îndrumări
pe baza experienței mele
pentru a vă ajuta să construiți un pod,
dacă doriți acest lucru.
Nu este știință exactă,
dar am lucrat cu o mulțime de oameni pe care îi cunosc și care au avut depresie
ca să rafinez aceste sugestii.
Mai întâi, unele lucruri pe care poate doriți să le evitați,
unele „nu”-uri.
Unul dintre cele mai deranjante lucruri pe care le poți spune este:
„Treci peste.”
Bună idee - îmi place,
doar că deja ne-am gândit la asta.
(Râsete)
Absența capacității de a trece peste este depresia.
(Râsete)
(Aplauze)
O simțim în corpurile noastre,
este un lucru fizic pentru noi.
Iar din punct de vedere medical, nu este diferit
de a spune cuiva cu un picior rupt sau cancer:
„treci peste”.
Nu te încăpățâna să ne repari.
Îți mulțumesc, dar...
presiunea ne poate face să simțim că te dezamăgim.
De asemenea, aspecte care îi fac pe alții să se simtă mai bine
s-ar putea să nu funcționeze pentru noi.
Nu puteți vindeca depresia clinică cu înghețată...
ceea ce este păcat, pentru că ar fi de vis.
(Râsete)
Nu luați personal un răspuns negativ.
Am un prieten care, acum aproximativ un an,
mi-a trimis un mesaj că este izolat și deprimat.
I-am sugerat să facă câteva lucruri,
și el a răspuns ceva de genul: „Nu, nu și nu”.
Și m-am supărat:
cum îndrăznește să nu îmbrățișeze înțelepciunea mea strălucitoare?
(Râsete)
Atunci mi-am amintit de vremurile în care eu eram deprimat,
și cum credeam că sunt condamnat pe vecie,
sau că brusc toată lumea mă urăște și alte asemenea lucruri.
Nu conta câți oameni îmi spuneau că nu este așa,
nu i-am crezut.
Așa că i-am arătat prietenului meu că îmi pasă
și nu am luat-o personal.
Nu permite ca un moment de acest gen să te tulbure.
Nu este un atac de rechini.
„Sună paza de coastă, prietenul meu este trist!”
(Râsete)
Putem fi triști și OK în același timp.
Voi spune asta din nou,
pentru că în societatea noastră suntem învățați opusul,
și asta este contraintuitiv.
Oamenii pot fi triști și OK în același timp.
Unele dintre aceste lucruri le poți aplica personal, altele nu.
Ia ce este util.
Și nu uita, nu trebuie să te conectezi.
Dacă dorești,
iată câteva sugestii care te pot ajuta,
câteva „da”-uri.
Vorbește-ne cu vocea ta firească, bine?
(Râsete)
Nu trebuie să ai o voce tristă pentru că noi suntem deprimați:
nu strănuți când vorbești cu cineva care e răcit.
(Râsete)
Nu este nepoliticos să fii optimist.
Poți fi tu însuți, OK?
Dacă te oferi să fii acolo pentru noi,
precizează clar ce poți și ce nu poți face.
Am spus oamenilor: „Sună sau trimite un mesaj oricând,
dar s-ar putea să nu pot răspunde în aceeași zi.”
Este perfect în regulă să nu faci o ofertă
sau să oferi ceva mic, cu granițe clare.
Dă-ne o senzație de control.
Cere acordul nostru.
Am un prieten care, cu ceva timp în urmă,
când aveam un episod depresiv,
m-a contactat spunând: „Hei, vreau să văd zilnic ce mai faci.
Pot să te sun zilnic?
Poate să trimit SMS zilnic
și să sun pe la sfârșitul săptămânii? Cum preferi?”
Primind permisiunea mea, mi-a câștigat încrederea completă
și rămâne unul dintre cei mai buni prieteni ai mei și astăzi.
Iar ultima mea sugestie este:
întreabă și despre altceva în afară de depresie,
adică lucruri normale.
Am un prieten care, atunci când oamenii erau îngrijorați pentru el,
îl sunau să-l întrebe dacă vrea să meargă la cumpărături
sau să-i ajute să-și curețe garajul.
Prietenii tăi depresivi ar putea fi o sursă de muncă gratuită.
(Râsete)
La ce vreau să ajung este:
invită-i să contribuie într-un fel la viața ta,
chiar dacă este ceva mic, ca a-i ruga să mergeți să vedeți un film
pe care voiai să îl vezi la cinema.
Așadar, sunt câteva sfaturi
și în niciun caz nu este o listă finită.
Lucrul de reținut e că toate sunt întemeiate
pe un singur principiu de bază.
Este ceea ce a permis ca femeia din jeep
să mă pună pe calea recuperării, fără ca măcar să încerce.
A vorbit cu mine firesc
și m-a luat așa cum eram în acel moment.
Dacă vorbești cu o persoană deprimată ca și cum viața ei e la fel de valoroasă,
intensă și frumoasă la fel ca a ta,
atunci nu este nevoie să construiți o punte între voi,
pentru că ai închis prăpastia.
Concentrează-te pe asta, mai degrabă decât pe cuvintele tale.
Poate fi cea mai înălțătoare conversație din viața lor.
Ce ar putea face asta pentru cineva de care îți pasă?
Ce ar putea face pentru tine?
Vă mulțumesc!
(Aplauze)