[Mașină de scris]
Să considerăm următorul exemplu:
Avem două camere.
În fiecare cameră este un întrerupător.
În prima cameră, se află un bărbat care schimbă întrerupătorul în
funcție de aruncarea unei monede.
Dacă obține cap, pornește întrerupătorul.
Dacă obține pajură, oprește întrerupătorul.
În cealaltă cameră, o femeie schimbă întrerupătorul
la întâmplare.
Ea încearcă să simuleze randomizarea fără o monedă.
Apoi, vom porni un ceas, iar ei vor face schimbările la unison.
[CLIC]
Poți să determini care bec
este schimbat de aruncarea monezii?
[CLIC]
Răspunsul este da, dar cum?
[CLIC]
Trucul este să te gândești la proprietățile fiecărei secvențe,
În loc să cauți șabloane specifice.
De exemplu, mai întâi, putem să încercăm să numărăm
câți de 1 și câți de 0 apar în fiecare secvență.
Suntem pe aproape, dar nu suficient de mult, deoarece
ambele variante vor părea destul de similare.
Răspunsul este să numeri secvențe de numere, cum ar fi
seriile de trei schimbări consecutive.
O secvență cu adevărat aleatorie va avea aceeași probabilitate
de a conține orice secvență, de orice lungime.
Aceasta este proprietatea numită stabilitatea frecvenței
și este demonstrată de uniformitatea celui de-al doilea grafic.
Falsificarea este acum evidentă.
Oamenii favorizează anumite secvențe atunci când ghicesc,
ceea ce duce la modele inegale, așa cum vedem aici.
Unul din motive: presupunem greșit
că anumite rezultate
sunt mai puțin aleatorii decât celelalte.
Îți dai seama că nu există un număr norocos?
Nu există o secvență norocoasă.
Dacă aruncăm o monedă de 10 ori, este la fel de
probabil să obținem doar cap, doar pajură
sau orice altă secvență la care te poți gândi.
[CLIC]