Десь прямо зараз люди стають в чергу, щоб бути наляканими.
Можливо, екстремальним атракціоном чи фільмом жахів.
Фактично, тільки в жовтні 2015
близько 28 мільйонів відвідали будинок з привидами в США.
Але багато вважають таку поведінку дивною,
запитуючи:
"Що ж цікавого у тому, щоб бути наляканими?"
У страху погана репутація, але не все так жахливо.
Для початківців страх, власне, може бути добрим.
Коли загроза вмикає реакцію "бійка чи втеча",
наше тіло готується до небезпеки,
вивільняючи речовини, які змінюють функції мозу та тіла.
Ця автоматична реакція запускає системи, які можуть допомогти у виживанні.
Вони роблять це, впевнившись, що у нас достатньо енергії
і ми захищені від відчуття болю,
в той час, як закриваються неосновні системи, як критичне мислення.
Відчуваючи свободу від болю та енергію,
не потрапляючи в пастку тривожних думок, які зазвичай перебувають в нашому мозку,
усе це звучить чудово,
і може бути таким, бо ця реакція є подібною, хоча не такою ж,
до того, що ми відчуваємо в позитивному збудливому стані,
такому як хвилювання, щастя, навіть під час сексу.
Різниця полягає в контексті.
Якщо ми у справжній небезпеці, ми зосереджені на виживанні, не веселощах.
Та коли ми вмикаємо реакцію висого збудження в безпечному місці,
ми можемо перейти до насолоди приємним відчуттям страху.
Ось чому люди на американських гірках за хвилину можуть перейти від крику до сміху.
Ваше тіло вже у стані ейфорії.
Ви просто змінюєте значення вашого досвіду.
Хоча реакція на загрозу є універсальною,
дослідження показують різницю між особами
в тому, як працюють речовини, пов'язані із реакцією на загрозу.
Це пояснює, чому деякі люди більш схильні до пошуку гострих відчуттів, ніж інші.
Інші фізичні відмінності пояснюють,
чому дехто любить запаморочення на мертвій петлі,
але ненавидить відчуття падіння шлунку на американських гірках,
або чому деякі люди верещать від захвату у будинку з привидами,
але тікають від жаху на справжньому кладовищі.
Страх приносить більше, ніж просто сміх, піднесення.
Роблячи речі, яких ми боїмося, ми можемо підвищити самоповагу.
Як будь-який особистий виклик,
чи марафонний біг, чи закінчення довгої книги,
коли ми добираємось до кінця,
ми відчуваємо почуття досягнення.
Це справджується і тоді, коли ми знаємо, що не знаходимось в небезпеці.
Наш мислячий мозок може знати, що зомбі несправжні,
та наше тіло говорить інакше.
Страх відчувається насправді,
тож коли ми виживаємо,
задоволення та відчуття досягнення також є реальними.
Це величезна еволюційна адаптація.
Ті, хто мав правильний баланс хоробрості та кмітливості,
щоб знати, коли переборювати страх, а коли відступати,
були нагороджені тим, що вижили,
здобули нову їжу
та нові землі.
Врешті, страх може поєднати людей.
Емоції можуть бути заразними,
і коли ти бачиш, що твій друг кричить та сміється,
то змушений робити те ж саме.
Це тому, що ми відчуваємо те, що відчувають наші друзі,
і самі відтворюємо цей досвід.
Частина нашого мозку, яка залишається активною, коли наш друг кричить,
активується, коли ми дивимось на нього.
Це не тільки підвищує наш власний емоційний досвід,
але змушує ставати ближчими до тих, хто поруч з нами.
Відчуття близькості у час страху
спричинене гормоном окситоцином, який вивільняється під час бійки чи втечі.
Страх - це могутній емоційний досвід,
і все, що викликає сильну реакцію,
добре зберігатиметься у пам'яті.
Ви не хочете забути те, що зможе поранити вас.
Тож якщо ваші спогади при перегляді фільму жахів з друзями позитивні
і залишили відчуття задоволення,
тоді ви захочете це зробити знову і знову.