סטיב רמירז: בשנה הראשונה שלי ללימודי התואר השני,
מצאתי את עצמי בחדר השינה שלי
זולל הרבה "בן אנד ג'רי'
צופה קצת בתוכניות זבל בטלויזיה
ואולי, אולי מקשיב לטיילור סוויפט.
עברתי תהליך של פרידה.
(צחוק)
אז במשך זמן רב, כל מה שהייתי עושה
הוא להיזכר באדם הזה שוב ושוב,
מקווה שאוכל להיפטר מהיפוך הקרביים המטריד
ותחושת ה-בלה.
עכשיו, כפי שמסתבר, אני נוירולוג,
אז ידעתי שהזיכרון מהאדם הזה
והנימה הרגשית שצובעת את הזיכרון הזה,
במידה רבה מתווכים על ידי מערכות מוח נפרדות.
אז חשבתי, מה אם היינו יכולים לחדור למוח
ולערוך את התחושה המבחילה
אבל בעוד שאנו שומרים על הזיכרון מאותו אדם בשלמותו?
ואז הבנתי, אולי זה קצת יומרני מדי לעכשיו.
אז מה אם יכולנו להתחיל להיכנס לתוך המוח
ורק למצוא זיכרון יחיד להתחיל אתו?
האם נוכל להתניע את הזיכרון הזה חזרה לחיים.
אולי אפילו לשחק עם התכנים של הזיכרון הזה?
עם כל מה שנאמר, יש אדם אחד בכל העולם כרגע
שאני באמת מקווה שאינו צופה בשיחה הזאת.
(צחוק)
אז יש פה מילכוד. יש פה מילכוד.
רעיונות אלה כנראה מזכירים לכם את "זיכרון גורלי".
"שמש נצחית בראש צלול"
או "התחלה".
אבל כוכבי הסרטים שאנחנו עובדים אתם
הם הידוענים של המעבדה.
שו ליו: עכברי ניסוי.
(צחוק)
כמדעני מוח, אנחנו עובדים במעבדה עם עכברים
כשאנו מנסים להבין איך הזיכרון עובד .
והיום, אנו מקווים לשכנע אותכם שעכשיו
אנחנו באמת מסוגלים להפעיל זיכרון במוח
במהירות האור.
כדי לעשות זאת, יש צורך לעקוב רק אחרי שני צעדים פשוטים .
ראשית, מוצאים ומתייגים זיכרון במוח,
לאחר מכן באפשרותכם להפעיל אותו עם מתג.
כל כך פשוט.
(צחוק)
ס.ר.: אתה בטוח?
אז, מסתבר שמציאת זיכרון במוח אינה כל כך קלה.
ש.ל: אכן. זה הרבה יותר קשה מאשר, נניח.
למצוא מחט בערימת שחת,
כי לפחות, אתם יודעים, המחט היא עדיין משהו
שניתן פיזית לשים עליה את אצבעותיך.
אבל לא על זיכרון.
כמו כן, יש הרבה יותר תאים במוח שלכם
מאשר מספר אניצי הקש בערימת שחת טיפוסית.
אז כן, משימה זו נראית מרתיעה.
אבל למרבה המזל, יש לנו עזרה מהמוח עצמו.
התברר שכל מה שאנחנו צריכים לעשות הוא בעצם
לתת למוח ליצור זיכרון,
ואז המוח יספר לנו אילו תאים מעורבים
בזיכרון המסוים הזה.
ס.ר: אז מה קורה במוח שלי
בזמן שהעליתי בזכרוני את זכרה של אקסית?
אם תוכלו לגמרי להתעלם מהאתיקה האנושית לרגע
ולפרוס לפרוסות את המוח שלי עכשיו.
הייתם רואים שהיה מספר מדהים
של אזורים במוח שהיו פעילים בעת ההיזכרות בזיכרון הזה.
עכשיו אזור אחד במוח שיהיה פעיל באופן נמרץ
במיוחד נקרא ההיפוקמפוס,
אשר במשך עשרות שנים היה מעורב בעיבוד
הסוגים של הזיכרונות שאנחנו מחזיקים ומוקירים קרוב,
מה שהופך אותו גם למטרה אידיאלית להיכנס
ולנסות למצוא ואולי להפעיל מחדש זיכרון.
ק.ל: כאשר מתמקדים מקרוב בהיפוקמפוס,
כמובן שתוכלו לראות הרבה תאים,
אך אנו יכולים למצוא אילו תאים מעורבים
בזיכרון מסוים,
כי בכל פעם שתא פעיל,
.כמו בעת יצירת זיכרון,
הוא גם ישאיר טביעת רגל שתאפשר לנו לדעת מאוחר יותר
שתאים אלה פעילים לאחרונה.
ס.ר.: אז באותה הדרך שאורות בנין בלילה
מיידעים אותך שמישהו כנראה עובד שם בכל רגע נתון,
במובן מאוד אמיתי, ישנם חיישנים ביולוגיים
בתוך תא שנדלקים
רק כאשר התא הזה עבד זה עתה.
הם מעין חלונות ביולוגיים שנדלקים
כדי שנדע שהתא הזה היה פעיל זה עתה.
ק.ל: אז קיצצנו חלק מחיישן זה,
והצמדנו זאת למתג כדי לפקח על התאים,
והכנסנו מתג זה לתוך וירוס מהונדס
והזרקנו זאת לתוך המוח של העכברים.
כך שבכל פעם שנוצר זיכרון,
כל התאים הפעילים בזיכרון זה
גם כן יותקן בהם מתג זה.
ס.ר.: אז הנה איך שההיפוקמפוס נראה
לאחר יצירת זיכרון פחד, לדוגמה.
הים כחול שאתם רואים כאן
אלה תאי מוח ארוזים בצפיפות,
אבל תאי המוח הירוקים,
תאי המוח הירוקים הם אלה שנאחזים
בזכרונות פחד ספציפי.
אז אתם מסתכלים על ההתגבשות
של היווצרות חולפת של פחד.
אתם בעצם מסתכלים על חתך הרוחב של זיכרון ממש עכשיו.
ק.ל: עכשיו, עבור המתג שאנחנו מדברים עליו,
באופן אידיאלי, על המתג לפעול מהר מאוד.
זה לא אמור לקחת דקות או שעות של עבודה.
זה צריך לפעול במהירות של המוח, באלפיות שניה.
ס.ר: אז מה אתה חושב, שו?
האם נוכל, למשל להשתמש בסמים תרופתיים
כדי להפעיל או להשבית תאי מוח?
ש.ל.: לא. סמים זה בלגן. הם מתפשטים לכל מקום.
וזה גם לוקח להם המון זמן לפעול על תאים.
אז זה לא יאפשר לנו לשלוט בזיכרון בזמן אמת.
אז, סטיב, מה דעתך על כך שנתקוף את המוח עם חשמל?
ס.ר: אז חשמל הוא די מהיר.
אבל כנראה לא היינו מסוגלים לכוון זאת
רק לתאים ספציפים שאוחזים בזיכרון.
וכנראה שנטגן את המוח.
ש.ל.: הו. . זה נכון . אז זה נראה כמו, אממ,
אכן אנחנו צריכים למצוא דרך טובה יותר
להשפיע על המוח במהירות האור.
ס.ר.: אז מסתבר שאור נע במהירות האור.
אז אולי היינו יכולים להפעיל או להשבית זיכרונות
רק על ידי שמוש באור --
ש.ל.: זה די מהר.
ס.ר.: -- ומשום שבדרך כלל תאי מוח
לא מגיבים לפולסים של אור,
אז אלה שמגיבים לפולסים של אור
הם אלה שמכילים מתג רגיש לאור.
עכשיו, לעשות את זה, קודם אנחנו צריכים להוליך שולל את תאי המוח
כדי להגיב לקרני לייזר.
ש.ל.: כן. שמעת את זה נכון.
אנחנו מנסים לשלוח לייזרים לתוך המוח.
(צחוק)
ס.ר.: והטכניקה שמאפשרת לנו לעשות את זה היא אופטוגנטיקה.
אופטוגנטיקה נתנה לנו את מתג האור שאנחנו יכולים להשתמש בו
כדי להפעיל או להשבית את תאי המוח.
ושמו של המתג הזה הוא ציאנל-רודוספין (תעלות רודוספין),
שנראה כאן כאן כמו נקודות ירוקות אלה שצמודות לתא מוח זה.
אתה יכול לחשוב על ציאנל-רודוספין כסוג של מתג רגיש לאור
שיכול להיות מותקן באופן מלאכותי בתאי מוח
כך שעכשיו אנו יכולים להשתמש במתג הזה
כדי להפעיל או להשבית את תא המוח פשוט על ידי הקשה עליו,
ובמקרה זה אנחנו מקישים עליו בעזרת פולסים של אור.
ש.ל.: אז אנו מצמידים מתג רגיש לאור זה מצ'אנל-רודופסין
לחיישן שעליו דיברנו
ומזריקים את זה לתוך המוח.
כך שכל פעם שנוצר זיכרון,
בכל תא שפעיל עבור הזיכרון המסוים הזה
יהיה מותקן גם מתג רגיש לאור זה
כך שאנחנו יכולים לשלוט על תאים אלה
על-ידי היפוך של לייזר בדיוק כמו זה שאתם רואים.
ס.ר.: אז בואו ונבחן את כל זה עכשיו.
מה שאפשר לעשות זה שאנו יכולים לקחת את העכברים שלנו
ואז נוכל לשים אותם בתוך תיבה שנראית בדיוק כמו זו כאן.
ואז אנו יכולים לתת להם הלם קל מאוד ברגל
כך שהם יוצרים זיכרון פחד של תיבה זו.
הם לומדים שמשהו רע קרה כאן.
עכשיו עם המערכת שלנו, התאים שפעילים
בהיפוקמפוס בהתהוות של הזיכרון,
רק תאים אלה יכילו עכשיו ציאנלרודופסין.
ש.ל.: כאשר אתה קטן כמו עכבר,
זה מרגיש כאילו כל העולם מנסה לתפוס אותך.
אז תגובת ההגנה הטובה ביותר שלך
זה לנסות לא להחשף.
בכל פעם שעכבר שרוי בפחד
הוא יראה התנהגות אופיינית מאוד זו
על ידי שהייה באחת הפינות של התיבה,
כשהוא מנסה לא להזיז שום חלק מגופו,
ותנוחה זו נקראת קְפִיאָה.
אז אם עכבר זוכר שמשהו רע קרה בתיבה זו.
וכאשר אנחנו מחזירים אותם לאותה תיבה,
הוא למעשה יציג קְפִיאָה
כי הוא לא רוצה לחשוף עצמו
לאיומים פוטנציאליים כלשהם בתיבה זו.
ס.ר.: אז אתם יכולים לחשוב על קפיאה,
כעל משהו בדומה להליכה במורד הרחוב כשאתה שקוע בענייניך,
ואז משום מקום אתה כמעט נתקל
באקסית, או באקס שלך,
ועכשיו שתי שניות מפחידות אלו
הן מתי שאתה מתחיל לחשוב, "מה אני עושה? האם לומר היי?
האם אני לוחץ את היד שלהם? האם אני מסתובב ובורח?
האם אני יושב כאן ומעמיד פנים שאינני קיים?"
סוג זה של מחשבות חולפות שמנטרלות אותך פיזית,
שמשוות לך באופן זמני את המבט של צבי שמאירים עליו בפנסים קדמיים.
ש.ל.: עם זאת, אם אתה מכניס את העכבר לתיבה חדשה
שונה לחלוטין, כמו הבאה,
הוא לא יפחד מתיבה זו
בגלל שאין שום סיבה שיפחד מסביבה חדשה זו.
אבל מה אם נשים את העכבר בתיבה חדשה זו
אבל באותו הזמן, אנו מפעילים את זיכרון הפחד
באמצעות לייזרים בדיוק כמו שעשינו בעבר?
אנחנו הולכים להחזיר את זיכרון הפחד
של התיבה הראשונה לתוך סביבה חדשה לחלוטין זו?
ס.ר.: בסדר, וכאן הוא ניסוי מיליון הדולר.
עכשיו כדי להחזיר לחיים את הזיכרון של היום ההוא,
אני זוכר כי ה"רד סוקס" זה עתה ניצחו,
זה היה יום אביבי ירוק,
מושלם לטיול במעלה ובמורד הנהר
ואז אולי ללכת לקצה הצפוני
כדי לקבל קצת קנולי, (לא ברור)
עכשיו שו ואני, לעומת זה,
היינו בתוך חדר אפל וחסר חלונות
לא עושים שום תנועת עין שאפילו קצת דומה למצמוץ
כי העיניים שלנו היה נעוצות על מסך המחשב.
הסתכלנו על העכבר הזה כאן מנסה להפעיל זיכרון
בפעם הראשונה באמצעות הטכניקה שלנו.
ש.ל.: וזה מה שראינו.
כאשר אנחנו שמנו לראשונה את העכבר לתוך תיבה זו,
הוא חקר, ריחרח, הסתובב סביב,
כשהוא עסוק בענייניו.
כי למעשה בטבעם,
עכברים הם בעלי חיים די סקרנים.
הם רוצים לדעת, מה קורה בתיבת חדשה זו?
זה מעניין.
אבל ברגע שהפעלנו את הלייזר, כפי שאתם רואים.
פתאום העכבר נכנס למצב זה של קפיאה.
הוא שהה כאן, וניסה לא להזיז שום חלק מגופו.
ברור שהוא קפוא.
אז אכן, זה נראה כאילו אנחנו יכולים להחזיר
את זיכרון הפחד מהתיבה הראשונה
לסביבה חדשה לגמרי זו.
תוך כדי צפייה בזה, סטיב ואני
שרויים בהלם בדיוק כמו העכבר עצמו.
(צחוק)
אז לאחר הניסוי, שנינו פשוט עזבנו את החדר
מבלי לומר דבר.
לאחר פרק זמן ארוך, ומביך
סטיב שבר את השתיקה.
ס.ר.: "האם זה פשוט עבד?"
ש.ל.: "כן", אמרתי. "אכן זה עבד!"
אנחנו ממש נרגשים על כך.
ואז פירסמנו את הממצאים שלנו
בכתב העת "נייצ'ר".
מאז הפרסום של העבודה שלנו,
אנחנו מקבלים הערות רבות
מכל רחבי האינטרנט.
אולי נוכל להעיף מבט על כמה מאלה.
["OMG לבסוף. הרבה יותר עומד להגיע, מציאות מדומה, מניפולציות עצביות, הדמיית חלום חזותי. קידוד עצבי , 'כתיבה וכתיבה מחדש של זכרונות', מחלות נפש. אההה העתיד הוא מדהים"]
ס.ר.: אז הדבר הראשון שתבחינו בו זה שלאנשים
יש דעות ממש חזקות על סוג זה של עבודה.
עכשיו אני נוטה להסכים לחלוטין עם האופטימיות
של ציטוט ראשון זה,
מכיוון שבקנה מידה של אפס לקולו של מורגן פרימן,
זה אחד מרגעי התהילה המרגשים
ששמעתי בדרכנו.
(צחוק)
אבל כפי שתראו, זו לא הדעה היחידה שיש שם.
[". זה מפחיד אותי עד מוות.. ? מה אם הם יוכלו לעשות זאת בקלות אצל בני אדם בעוד כמה שנים?! או אלוהים אנחנו אבודים"]
ש.ל.: אכן, אם אנחנו נסתכל על השנייה,
אני חושב שכולנו נסכים שזה , אה,
כנראה לא ממש חיובי.
אבל זה גם מזכיר לנו,
שלמרות שאנחנו עדיין עובדים עם עכברים,
זה כנראה רעיון טוב להתחיל לחשוב ולדון
על ההשלכות האתיות האפשריות
של השליטה בזיכרון.
ס.ר.: עכשיו, וברוח הציטוט השלישי,
אנחנו רוצים לספר לכם על הפרויקט האחרון שאנחנו עובדים
עליו במעבדה שקראנו לו פרוייקט תְּחוּלָה.
["הם היו צריכים לעשות על זה סרט . איך הם שותלים רעיונות למיינד של האנשים, כך שיוכלו לשלוט בהם לצורך רווח אישי משלהם. אנחנו קוראים לזה: תחולה. "]
אז הנחנו שעכשיו אנחנו יכולים להפעיל מחדש זיכרון,
מה אם נעשה זאת אבל אז להתחיל להתעסק עם הזיכרון הזה?
האם נוכל אפילו להפוך אותו לזיכרון שקרי?
ש.ל.: אז כל זיכרון הוא מתוחכם ודינמי,
אבל אם רק למען הפשטות, בואו ונדמיין זיכרון
כמו סרטון.
עד כה מה שסיפרנו לכם הוא בעצם שאנחנו יכולים לשלוט
בלחצן "התחל" של הסרטון
כך שנוכל להציג סרטון וידאו זה בכל זמן, בכל מקום.
אבל האם יש סיכוי שנוכל למעשה
להיכנס למוח ולערוך את הסרטון הזה
כך שנוכל לעשות אותו שונה מהמקור?
כן, אנחנו יכולים.
התברר כי כל מה שאנחנו צריכים לעשות הוא בעצם
להפעיל מחדש זיכרון באמצעות לייזרים בדיוק כמו שעשינו קודם,
אבל באותו זמן, אם אנו מציגים מידע חדש
ומאפשרים למידע החדש הזה להשתלב לתוך זיכרון ישן זה,
פעולה זו תשנה את הזיכרון.
זה בערך כמו ליצור קלטת רמיקס.
ס.ר.: אז איך אנו עושים זאת?
במקום למצוא זיכרון פחד במוח,
אנחנו יכולים להתחיל על ידי כך שניקח את החיות שלנו,
ובואו ונגיד שאנחנו שמים אותם בתיבה כחולה כמו התיבה הכחולה כאן
ואנחנו מוצאים את תאי המוח המייצגים את התיבה הכחולה ההיא
ואנחנו עובדים עליהם כדי שיגיבו על פולסים של אור
בדיוק כמו שאמרנו קודם.
כעת, למחרת, אנחנו יכולים לקחת את החיות שלנו ולהכניס אותם
לתיבה אדומה. שהם מעולם לא חוו בעבר.
אנחנו יכולים לשלוח אור לתוך המוח כדי להפעיל מחדש
את הזיכרון של התיבה הכחולה.
אז מה יקרה כאן אם, בעוד החיה
נזכרת בזיכרון של התיבה הכחולה,
נתנו לה כמה מכות קלות ברגל?
אז כאן אנחנו מנסים ליצור באופן מלאכותי שיוך
בין הזיכרון של התיבה הכחולה
למכות ברגל עצמן.
אנחנו רק מנסים לחבר את השניים.
אז כדי לבדוק אם עשינו זאת,
אנחנו יכולים לקחת את החיות שלנו שוב
ולהכניס אותן לתיבה הכחולה.
שוב, אנחנו פשוט הפעלנו מחדש את הזיכרון של התיבה הכחולה
בזמן שהחיה קיבלה כמה מכות קלות ברגל,
ועכשיו החיה פתאום קופאת.
זה כאילו שהיא נזכרה שקיבלה הלם מתון בסביבה זו.
אפילו למרות שזה לא קרה מעולם.
אז היא יצרה זיכרון כוזב,
משום שהיא באופן כוזב חוששת מסביבה
שבה מבחינה טכנית,
שום דבר רע באמת לא קרה לה.
ש.ל.: אז, עד כה אנחנו רק מדברים על
מתג "הפעל" זה שנשלט על ידי אור
למעשה, יש לנו גם מתג "כבה" שנשלט על ידי אור,
וומאוד קל לדמיין שעל ידי
התקנת מתג "כבה" שמשלט על ידי אור,
אנחנו יכולים גם לבטל זיכרון, בכל זמן, בכל מקום.
אז כל מה שאנו מדברים עליו היום
מבוסס על עיקרון פילוסופי טעון של מדע המוח
זה המיינד, עם תכונותיו המסתוריות לכאורה,
שבעצם עשוי מחומר פיזי שאנחנו יכולים להתעסק אתו.
ס.ר.: ולגבי באופן אישי,
אני רואה עולם שבו אנחנו יכולים להפעיל מחדש
כל סוג של זיכרון שנרצה.
אני גם רואה עולם שבו אנו יכולים למחוק זיכרונות לא רצויים.
עכשיו, אני אפילו רואה עולם שבו עריכת זכרונות
הינה משהו של מציאות,
כי אנחנו חיים בתקופה שבה זה אפשרי
לקטוף שאלות מן העץ של מדע בדיוני
ולקרקע אותן במציאות ניסיונית.
ש.ל.: בימינו, אנשים במעבדה
ואנשים בקבוצות אחרות בכל רחבי העולם
משתמשים בשיטות דומות כדי להפעיל או לערוך זכרונות,
בין אם הם ישנים או חדשים, חיוביים או שליליים.
כל מיני זיכרונות. כך שנוכל להבין
איך עובד הזיכרון.
ס.ר.: לדוגמה, קבוצה אחת במעבדה שלנו
הצליחה למצוא את תאי המוח המרכיבים את זיכרון הפחד
והמירה אותם לזיכרון מענג, פשוט ככה.
זה בדיוק מה שאני מתכוון לגבי עריכת סוגים אלו של תהליכים.
עכשיו בחור אחד במעבדה היה מסוגל אפילו להפעיל מחדש
זיכרונות של עכברים ממין נקבה בעכברים זכרים,
שהשמועה אומרת שהיא חוויה מענגת.
ש.ל.: אכן, אנו חיים ברגע מרגש מאוד
שבו למדע אין כל הגבלת מהירות שרירותית
אלא הוא נמדד רק על ידי הדמיון שלנו.
ס.ר.: ולבסוף, מה אנו עושים עם כל זה?
איך אנו דוחפים קדימה טכנולוגיה זו?
אלו הן השאלות שלא צריכות להישאר
רק בתוך המעבדה
וכך מטרה אחת של השיחה היום היתה לגרום לכולם
להתעדכן בסוג הדברים האפשריים
במדע המוח המודרני.
אבל עכשיו, לא פחות חשוב,
לשתף באופן פעיל את כולם בשיחה זו.
אז בואו נחשוב יחד כצוות על המשמעות של כל זה
ולאן אנחנו יכולים וצריכים ללכת מכאן,
כי שו ואני חושבים שהרבה
החלטות חשובות מאוד עומדות לפנינו.
תודה. ש.ל.: תודה.
(מחיאות כפיים)