Senki sem szeret hibázni.
Én pedig hatalmasat hibáztam.
Miközben próbáltam rájönni, mit csináltam rosszul,
olyan felfedezést tettem,
amely teljesen megváltoztatja gondolkodásunkat a Földről és a Holdról.
Planetológus vagyok,
és a kedvenc időtöltésem bolygók egymásnak ütköztetése.
(Nevetés)
Laboromban kövekre lövöldözhetek ilyen ágyúkkal.
(Ágyúlövés)
(Nevetés)
Kísérleteim során megteremthetem
a bolygók kialakulásakor jelen lévő extrém körülményeket.
Számítógépes modellekkel egész bolygókat ütköztethetek egymásnak,
hogy megnőjenek,
vagy elpusztíthatom őket.
(Nevetés)
Érteni szeretném, hogy lehet létrehozni a Földet és a Holdat,
és miért különbözik a Föld annyira a többi bolygótól.
A legnépszerűbb elmélet a Föld és Hold eredetéről
a "gigászi ütközés elmélet" nevet viseli.
E szerint a fiatal Földbe Mars méretű égitest ütközött,
a Hold pedig a létrejött törmelékkorongból formálódott.
Ez sok mindent megmagyaráz a Holdról,
de van egy hatalmas szépséghibája:
eszerint a Hold főleg a Mars méretű bolygóból keletkezett,
tehát a Föld és a Hold más-más anyagokból áll.
Mi viszont nem ezt látjuk.
A kettő valójában olyan, mint az egypetéjű ikrek.
A bolygók genetikai kódja az elemek izotópjaiba van írva.
A Föld és a Hold izotópjai megegyeznek.
Ez azt jelenti, hogy a kettő ugyanazokból az anyagokból áll.
Nagyon különös, hogy a Föld és a Hold ikrek.
Minden bolygó más-más anyagokból áll,
így izotópjaik különböznek,
mindnek sajátságos a genetikai kódja.
Nincs másik égitesteknek ilyen genetikai kapcsolatuk.
Csak a Föld és a Hold ikrek.
Amikor a Hold eredetével kezdtem foglalkozni,
néhány tudós elutasította a gigászi ütközés elméletet.
Szerintük nem magyarázta
a Föld és Hold közti speciális kapcsolatot.
Új ötleteket próbáltunk kiagyalni.
Csakhogy egyik sem volt jobb.
Mindegyiknek még nagyobb hiányosságai voltak.
Így inkább a gigászi ütközés elmélet megmentésére törekedtünk.
Csapatomban egy fiatal tudós
az ütközés forgásának megváltoztatását javasolta.
Talán a Föld gyorsabb forgása több anyagot keverne össze,
és megmagyarázná a Holdat.
Azért gondoljuk Mars méretűnek a becsapódó égitestet,
mert abból kialakulhatott a Hold
és a földi napok hossza.
A modell ezen része mindenkinek tetszett.
De mi van, ha valami más határozta meg a napok hosszát?
Akkor több másik gigászi ütközés is létrehozhatta a Holdat.
Kíváncsi lettem, mi minden történhet,
ezért gyorsabb forgású ütközéseket szimuláltam,
és azt találtam,
hogy lehetséges korongot csinálni a bolygó anyagaiból.
Izgatottak lettünk.
Talán ez lesz a magyarázat a Holdra.
Csakhogy azt is felfedeztük, hogy nem túl valószínű.
Általában a korong más, mint a bolygó,
és úgy tűnt, csillagászati egybeesés kellene
Holdunk ilyen módú kialakulásához,
és nehezünkre esett elfogadni az ötletet,
hogy véletlen műve lenne
a Föld és Hold közti különleges kapcsolat.
A gigászi ütközés elmélet még mindig bajban volt,
és még kerestük a Hold keletkezésének magyarázatát.
Aztán eljött a nap, amikor rájöttem a tévedésemre.
Tanulómmal e gyors forgású ütközések adatait vizsgáltuk.
Nem is gondoltunk akkor a Holddal,
a bolygót figyeltük.
A bolygó felforrósodik, s részben elporlik
az ütközési energia hatására.
De az adatok nem hasonlítottak bolygóra.
Nagyon szokatlanul festett.
A bolygó furcsán kötődött a koronghoz.
Éreztem az izgalmat,
ami a nagy tévedésben rejlő érdekes felfedezés lehetőségével jár.
Számításaimban feltételeztem,
hogy a bolygó körüli korong különálló.
A korong összetételének kalkulálásával teszteltük,
kialakíthatta-e ütközés a Holdat.
Már nem tűnt ilyen egyszerűnek a kérdés.
Elkövettük a hibát, hogy azt gondoltuk,
a bolygó mindig bolygónak fog kinézni.
E napon rájöttem,
hogy a gigászi ütközés valami teljesen újat hozott létre.
Volt már Heuréka-pillanatom.
Ez nem az volt.
(Nevetés)
Tényleg nem tudtam, mi történik.
Előttem volt e különös, új objektum
és a kihívás, hogy megértsem.
Mit teszünk az ismeretlennel találkozva?
Egyáltalán hol kezdjük?
Mindent megkérdőjeleztünk:
Mi a bolygó?
Mikor nem bolygó többé a bolygó?
Új ötletekkel játszadoztunk.
Meg kellett szabadulnunk régi gondolkodásmódunktól,
és játékból kidobálhattam az adatokat,
a való világ szabályait,
és felszabadítottam elmém a felfedezéshez.
Helyet csinálva a lehetetlen ötleteknek,
aztán a való világban tesztelve őket
képes voltam tanulni.
Rengeteget tanultunk a játékkal.
Laborkísérleteimet kombináltam számítógépes modellekkel
és felfedeztem, hogy a legtöbb gigászi ütközés után
a Föld olyan forró, hogy nincs felszíne.
Csak egy vastag gázréteg, amely lefelé egyre sűrűbb.
A Jupiterhez hasonlíthatott.
Nincs min állni.
Ez csak része volt a problémának.
Én az egészet meg akartam érteni.
Rá akartam jönni, mi történik valójában
a gigászi ütközések során.
Majdnem két évbe telt,
a régi ötleteket kidobáltuk,
az újakat építgettük,
mire megértettük az adatokat,
és hogy mit jelentenek a Holdra nézve.
Új csillagászati objektumot fedeztem fel.
Nem bolygó.
Bolygókból keletkezik.
A bolygó olyan test, amelynek saját gravitációja
elég erős a gömbforma kialakításához.
Az egész együtt forog.
Forrósítsuk fel és gyorsítsuk a forgást,
az egyenlítő egyre nagyobb lesz, míg eléri a határt.
Azt átlépve az egyenlítőnél
az anyag koronggá lapul.
A bolygók minden szabályát megszegte.
Nem tud többé együtt forogni,
alakja folyamatosan változik, ahogy egyre nagyobb lesz;
a bolygóból valami új lett.
Felfedezésünknek nevet adtunk:
szinesztia.
Hesztia görög istennő után neveztük el,
aki a családi tűzhely védőistennője,
mert szerintünk a Föld is azzá vált.
Az előtag azt jelenti, "együtt",
hogy az anyagok közti kapcsolatot hangsúlyozzuk.
A bolygóból szinesztia lesz,
amikor a hő és a forgás szétfeszíti a gömbszerű forma határait.
Akarják látni?
(Éljenzés)
E képi szimulációban
az ifjú Föld gyorsan forog
egy korábbi gigászi ütközés után.
Deformálódott, de felismerhető lenne
a felszíni vízről.
Az ütközés energiája
porrá zúzza a felszínt,
a vizet, a légkört,
és pár óra alatt összekeveri a gázokat.
Felfedeztük, hogy sok gigászi ütközés hoz létre szinesztiát,
de e tüzes, ragyogó objektumok nem élnek soká.
Lehűlnek, összezsugorodnak és visszaváltoznak bolygókká.
A Földhöz hasonló kőzetbolygók
kialakulásuk során
valószínűleg többször is szinesztiává váltak.
Eme elmélet új megoldást jelent
a Hold eredetének megfejtésére.
Felvetésünk, hogy a Hold ilyen hatalmas,
légnemű szinesztiában született.
Abból a magmaesőből keletkezett,
amely lecsapódott a kőzetpárából.
A Hold különleges kapcsolata a Földdel onnan ered,
hogy a Föld belsejében formálódott,
amikor a Föld szinesztia volt.
Évekig keringhetett a szinesztiában,
rejtve a szem elől.
A Hold jelenlétét a pályája közepén lehűlő
és összezsugorodó szinesztia fedte fel.
A szinesztia még több száz évig hűl,
mire Föld lesz belőle.
Új elméletünk szerint
a gigászi ütközés szinesztiát hoz létre,
amely két új testté válik szét,
létrehozva azonos izotópiájú Földünket és Holdunkat.
Az egész univerzumban keletkeznek ilyen szinesztiák.
Erre csak úgy jöttünk rá,
hogy képesek voltunk elképzelni.
Mi mást nem tudok még a világról?
Mi mindent rejtenek még előlem saját feltételezéseim?
Mikor legközelebb felnéznek a Holdra,
jusson eszükbe:
a dolgok, amelyeket tudni vélnek,
talán valami igazán lenyűgöző felfedezés lehetőségét rejtik.
(Taps)