Stvarno je lijepo biti ovdje.
Vi možete promijeniti svijet.
Ne kažem to samo tako.
Vi stvarno možete promijeniti svijet.
Duboko u vama, u svakome od vas,
nalazi se najmoćnija stvar koju poznajemo.
To je ideja.
Dakle, jedna jedina ideja ljudskog uma
može nešto pokrenuti,
može započeti revoluciju
i može promijeniti našu budućnost.
Ali, ideja je bespomoćna
ako ostane u vama.
Ako tu ideju nikada ne iznesete drugima,
ona će umrijeti s vama.
Možda su neki od vas pokušali iznijeti svoju ideju
i ona nije bila prihvaćena,
a usvojena je neka loša ili prosječna ideja.
Jedina razlika između tih ideja je način na koji su iznesene.
Ako iznesete ideju na upečatljiv način,
doći će do promjene i vi možete promijeniti svijet.
Moja obitelj skuplja stare europske plakate.
Svaki puta kad idemo na Maui, odemo do trgovine
i tamo nam pokažu te velike plakate.
Obožavam ih. Svi imaju jednu ideju
i jednu sliku koja prenosi tu ideju.
Veličine su madraca. Stvarno su veliki.
Nisu debeli kao madrac, ali veliki su.
I trgovac će ispričati priču za svaki plakat.
Jednom sam bila sa svoje dvoje djece
i okrenuo je stranicu, ispod je bio jedan plakat.
U trenutku kad sam se nagnula i rekla,
"O, bože, obožavam ovaj plakat.",
moja djeca su odskočila i rekla,
"Mama, pa to si ti!"
Ovo je taj plakat.
(Smijeh)
Kao da kažem "Zapalite to!"
Ono što mi se sviđa kod ovog plakata je ironija.
Ova žena je u zanosu, ide u bitku,
kao vođa,
i drži Suavitos začine za hranu,
iako je to nešto naizgled nebitno,
ona je voljna riskirati sve kako bi podržala tu ideju.
Dakle, ako umjesto tih začina zamislimo
da se radi o prezentaciji,
da, prilično sam uzbuđena.
Bila sam uzbuđena oko prezentacija
još prije kada nije bilo popularno biti uzbuđen oko prezentacija.
Stvarno mislim da one mogu promijeniti svijet,
ako kroz njih učinkovito komunicirate.
A promijeniti svijet je teško.
To neće uspjeti samo jednoj osobi koja ima jednu ideju.
Ideja se mora raširiti ili neće biti učinkovita.
Znači, mora izaći iz vas
i doći na otvoreno gdje će je ljudi vidjeti.
A ideje se najbolje prenose kroz priču.
Tisućama godina,
generacije nepismenih prenosile su svoje vrijednosti i kulturu
iz generacije u generaciju
i ostale su sačuvane.
Dakle, postoji nešto čarobno u samoj strukturi priče
zbog čega je osoba kojoj je upućena,
može zapamtiti
i zatim ponoviti.
Priča izaziva i fizičku reakciju:
srce vam može brže kucati, zjenice vam se rašire,
kažete nešto poput "Oh, prošli su me trnci"
ili "Osjetila sam to u želucu".
Mi, zapravo, fizički reagiramo kada nam netko priča priču.
Iako je pozornica ista, priča se može ispričati,
ali prezentacija odmah izgubi svoju živost.
A ja sam htjela saznati zašto.
Zašto sjedimo i zaneseno slušamo neku priču,
ali prezentacijom taj doživljaj nestaje?
Htjela sam saznati kako uklopiti priču u prezentaciju.
U trgovini smo imali tisuće prezentacija,
stotine tisuća prezentacija, zapravo,
tako da sam znala kako izgleda loša prezentacija.
Odlučila sam proučiti kino i književnost
te stvarno zapeti i saznati što se događa
i zašto ne funkcionira.
Želim vam pokazati neka svoja otkrića
koja su dovela do onoga što nazivam prezentacijskim obrascem.
Bilo je logično početi s Aristotelom.
On je imao trodijelnu strukturu, početak, sredinu i kraj.
Proučavali smo poetiku i retoriku,
većina prezentacija nema to ni u najjednostavnijem obliku.
Zatim sam proučavala herojske arhetipove
i mislila "OK, prezentator je heroj,
na pozornici je, on je zvijezda."
Kao prezentator, lako se osjećati kao zvijezda.
Odmah sam shvatila da je to stvarno loše.
Jer ja imam ideju i iznesem je vama,
ali ako je vi ne prihvatite i ne prinesete k srcu,
ta ideja neće nikuda stići i svijet se ne mijenja.
Dakle, prezentator nije heroj.
Publika je heroj naše ideje.
Ako pogledate putovanje Joseph Campbellovog heroja,
vidjet ćete neke zanimljive zaključke.
Dakle, imamo simpatičnog heroja u običnom svijetu
i on dobiva poziv za pustolovinu.
Znači, ravnoteža u svijetu se malo poremeti.
U početku malo oklijeva.
"Ne znam želim li se uplesti u ovo,"
a onda se pojavljuje učitelj,
koji mu pomogne da prijeđe iz običnog svijeta
u jedan poseban svijet.
I to je uloga prezentatora.
Biti učitelj. Vi niste Luke Skywalker, vi ste Yoda.
Vi ste ti koji pomažete publici
da prijeđe s jedne stvari na vašu novu ideju,
a to je snaga priče.
Dakle, u svojoj najjednostavnijoj strukturi, to je trodijelna priča.
Imate simpatičnog heroja koji nešto želi,
naiđe na prepreku
koju pobijede i koja ih promijeni, a to je osnovna struktura.
No, sve dok nisam naišla na piramidu Gustava Freytaga...
nacrtao ju je 1863.
On je bio njemački dramaturg...
bio je njemački dramaturg
i zastupao je petodijelnu strukturu
koja se sastoji od ekspozicije, zapleta,
vrhunca, smirivanja radnje i zaključka,
što je, zapravo, svršetak priče.
Volim taj oblik. Dakle, govorimo o oblicima.
Priča ima luk - dobro, luk je oblik.
I za klasičnu glazbu kažemo da ima oblik.
Pomislila sam, ako bi prezentacije imale oblik,
koji bi to oblik bio?
I kako su najveći govornici koristili taj oblik,
koriste li ga uopće?
Nikada neću zaboraviti. Bilo je nedjeljno jutro.
Nakon svih ovih istraživanja, koja su trajala godinama,
nacrtala sam oblik.
Pomislila sam "O, bože, ako je ovaj oblik stvaran,
trebala bih moći uzeti dvije potpuno različite prezentacije,
preklopiti ih i dobiti taj oblik."
Pa sam odabrala ono očito.
Uzela sam govor "Imam san" Martina Luthera Kinga
i govor Stevea Jobsa za iPhone 2007.godine.
Preklopila sam ih i upalilo je.
Sjedila sam u uredu, zaprepaštena.
Malo sam i zaplakala,
jer sam pomislila "Dobila sam ovaj dar,"
i sada je tu,
ovako izgleda odlična prezentacija.
Nije li to sjajno?
(Smijeh)
Plakala sam.
Želim vam to objasniti jer je zapravo jako zapanjujuće.
Ima početak, sredinu i kraj i želim vas provesti kroz to.
Zato jer i kod najboljih govornika - slušala sam govore i sve -
mogu preklopiti oblik.
Čak i Gettysburški govor ima ovaj oblik.
Na početku svake prezentacije morate reći što je što.
Ovako stvari stoje, evo što se događa.
Zatim trebate reći kako bi to moglo izgledati.
Ta razlika treba biti što veća
zbog osjećaja banalnosti koji izaziva trenutno stanje stvari
te to treba biti u kontrastu s vašom idejom.
Dakle, ovo je prošlost, ovo je sadašnjost,
ali pogledajte budućnost.
Ovo je problem, ali pogledajte kako je kada problem nestane.
Ovo je prepreka na cesti, uništimo tu prepreku.
Stvarno morate naglasiti tu razliku.
To je kao prvi problem koji se pojavi u filmu.
Odjednom se publika mora suočiti
s time što ste upravo rekli:
"Želim li se složiti s ovime i prihvatiti to ili ne?"
U ostatku prezentacije to morate podržavati.
Dakle sredina ide naprijed-natrag,
od onoga što jest, do onoga što bi moglo biti,
što jest i što bi bilo.
Ono što želite je učiniti
trenutno stanje stvari i ono normalno neprivlačnim
i želite ih povući prema onome
što bi moglo biti u budućnosti ako se vaša ideja prihvati.
Ljudi će se opirati na vašem putu da promijenite svijet.
Neće biti uzbuđeni, možda im se sviđa svijet kakav jest.
Dakle, naići ćete na otpor.
Zato se morate kretati naprijed-natrag.
Slično je jedrenju.
Kada idete protiv vjetra i vjetar vam se opire,
morate pomicati brod naprijed-natrag.
Samo tako možete uhvatiti vjetar.
Zapravo, morate uhvatiti taj otpor
koji vas napada kada jedrite.
Zanimljivo je, ako dobro uhvatite vjetar
i dobro podesite jedra,
vaš brod će zapravo ploviti brže i od samog vjetra.
To je fizički fenomen.
Dakle, ako im date
mogućnost da se bore između onoga što jest i što može biti,
to će ih, zapravo, brže približiti vašoj ideji
nego da to ne učinite.
Nakon što ste išli od onoga što jest i što može biti,
zadnja prekretnica je poziv na djelovanje,
koju bi svaka prezentacija trebala imati na kraju.
Trebate svijet opisati kao novo blaženstvo.
"To je utopija u kojoj je moja ideja prihvaćena."
"Ovako će svijet izgledati
ako se udružimo i riješimo ovaj veliki problem."
Takav poetski i dramatičan način
trebate iskoristiti na kraju.
Dakle, kada sam završila,
pomislila sam, "Znate što? Ovo bih mogla iskoristiti kao sredstvo analize."
Zapravo sam transkribirala govore
i odredila koliko se slažu s ovim alatom.
Želim vam to danas pokazati,
a želim početi s istih dvoje ljudi
s kojima sam i ja počela.
Ovo je g. Jobs, on je potpuno promijenio svijet.
Promijenio je svijet računalstva, glazbenu industriju,
a sada će promijeniti i industriju mobilnih telefona.
Dakle, zaista je promijenio svijet.
Ovo je oblik njegovog govora na predstavljanju iPhonea 2007.g,
kada je predstavio iPhone.
Govor traje 90 minuta i počinje onime što jest,
ide naprijed-natrag i završava s onime što bi moglo biti.
Želim nešto ovdje objasniti:
bijela crta označava njega kako govori.
Sljedeća boja koja će se pojaviti označava
kada je pokazao video.
Dakle, dodaje nešto i prelazi na demonstraciju.
Znači, on ne govori cijelo vrijeme.
Te linije se vide ovdje.
Prema kraju vidite plavu liniju koja označava
gostujućeg govornika.
Ovdje postaje zanimljivo:
svaka kvačica ovdje govori kada ih je nasmijao.
Svaka kvačica ovdje govori kada su mu zapljeskali.
Toliko su fizički uneseni
i fizički reagiraju na to što on govori,
što je zapravo fantastično,
jer onda znate da vam publika jede iz ruke.
Započinje s onime što bi moglo biti, govoreći,
"Ovo je dan kojem sam se veselio dvije i pol godine."
On predstavlja novi proizvod
za koji zna da postoji već nekoliko godina.
Dakle, to njemu nije novi proizvod.
Ali pogledajte ovo.
On još nešto radi: on se čudi.
Čudi se vlastitom proizvodu.
Čudi se sebi više nego što se publika smije ili plješće.
Kao da govori "Nije li ovo super? Nije li ovo prekrasno?"
Publici govori ono što želi da oni osjećaju.
Zapravo ih tjera da se osjećaju na određeni način.
Započinje s onime što bi moglo biti, govoreći "Svako malo, pojavi se
revolucionarni proizvod koji sve promijeni."
Počinje govoriti o svom novom proizvodu.
Na početku, zapravo, drži mobitel isključenim.
Vidite da je linija prilično bijela sve do te točke,
tako da on govori,
"Ovo je novi telefon, a ovo je loša konkurencija.
Ovo je novi telefon, a ovo je loša konkurencija."
I onda ovdje, dolazi trenutak slave -
i to je nešto što ćemo zauvijek pamtiti.
Uključio je telefon.
Publika se prvi puta susreće s listanjem,
čujete kako sav kisik u prostoriji nestaje. Uzdahnuli su.
Zaista to čujete.
Dakle, stvorio je trenutak kojeg će se svi sjećati.
Ako nastavimo pratiti dalje, vidite plavu liniju,
gdje dolaze vanjski govornici,
a prema dolje desno, dolazi do pucanja linije.
Zato jer mu se daljinski pokvario.
Želi zadržati taj osjećaj uzbuđenja
i počinje pričati osobnu priču
upravo u trenutku kada tehnologija zakaže.
On je izvrstan govornik
i okreće se pričama da zadrži interes publike.
Gore desno završava s novim blaženstvom.
Ostavlja ih s obećanjem
da će Apple nastaviti proizvoditi nove revolucionarne proizvode.
I kaže:
"Ima jedan stari citat Waynea Gretzkyja:
'Kližem u smjeru gdje će pak biti, a ne gdje je bio.'
Mi u Apple smo to oduvijek radili,
radit ćemo i dalje."
Završava s novim blaženstvom.
Pogledajmo sada g. Kinga.
Bio je veliki vizionar, svećenik
koji je život posvetio borbi za jednakost.
Ovo je oblik njegovog govora "Imam san".
Vidite da počinje s onime što jest,
ide naprijed-natrag, od onoga što jest do što bi bilo
i završava veoma poetskim novim blaženstvom koje je dio koji svi znamo.
Malo ću ga razvući
da bolje vidite
i zapravo ću staviti stvarni govor
zajedno s tekstom.
Ne možete pročitati.
No, na kraju svakog reda, prekinula sam liniju
zato jer je uzeo zraka i pauzirao.
Bio je svećenik Južnih baptista, većina nikada nije čula za to,
tako da je njegov ritam govora bio nešto novo za sve prisutne.
Prekrit ću ove linije teksta,
kako bih bolje istaknula određene informacije.
Pogledajmo, dakle, kako se obraćao publici.
Plave crte označavaju
retoričku figuru ponavljanja.
Dakle, ponavljao se,
koristio iste riječi i fraze
kako bi ih ljudi mogli zapamtiti.
No, koristio je i mnogo metafora i vizualnih riječi.
Na taj način je vrlo kompleksne ideje
učinio pamtljivima i ljudi su ih lakše razumijeli.
Zapravo je riječima
stvorio slike kako bi ljudi
mogli zamisliti ono što je govorio.
Isto tako, koristio se poznatim pjesmama i citatima.
Ovdje vidite samo jedan dio toga.
Koristio se i političkim referencama
na sva obećanja koja su dana narodu.
Ako pogledamo na kraj onoga što jest,
to je bilo prvi puta
da su ljudi glasno pljeskali i vikali.
Na kraju onoga što jest rekao je,
"Amerika je Afroamerikancima dala nevaljali ček,
ček koji nam se vratio označen s "nedostatak sredstava."
Svi znamo kako je to kada nemate novaca na računu.
Zato je iskoristio metaforu koja je poznata ljudima.
Ali, kada su zaista reagirali,
prvi puta kada su vikali, bilo je u trenutku:
"Došli smo unovčiti taj ček,
ček koji će nam dati
bogatstvo slobode i jednakost pred zakonom."
Tada su zapljeskali.
Tek kada je usporedio ono što jest s onime što bi moglo biti.
Dakle, kada pogledamo dalje,
primijetit ćete da se to događa sve češće.
Tada i govor ide naprijed-natrag.
Publika je bila divlja.
Bili su veoma uzbuđeni i na ovaj način ih, zapravo,
držite u tom stanju konstantnog uzbuđenja.
On kaže, "Imam san
da će se jednog dana ova zemlja podići i početi živjeti svoju vjeru.
Smatramo da je očito da su svi ljudi rođeni jednaki."
Koristi taj narančasti tekst kako bi ih podsjetio na obećanje
koje su im dali političari ili ova država.
Zatim ide naprijed-natrag između
"Imam san da će jednog dana, imam san da će jednog dana,
imam san da će jednog dana,"
a na kraju postaje stvarno zanimljivo.
Koristi se - vidite ovdje četiri nijanse zelene,
ima puno plavog, što znači puno ponavljanja,
vrlo se često ponavljao.
A zeleno označava trenutke kada je spominjao pjesme i Sveto pismo.
Prva zelena skupina
označava citate iz Knjige Izaije.
Druga zelena skupina označava pjesmu "Moja domovino, ovo o tebi."
To je poznata pjesma koja je u to vrijeme bila jako važna
za sve Afroamerikance,
zato jer su odlučili promijeniti riječi te pjesme kako bi ukazali
da obećanja nisu ispunjena.
Dakle, treća skupina zelenog predstavlja kiticu pjesme "Moja domovino, ovo o tebi."
Zadnja skupina je afroamerička duhovna pjesma.
"Konačno slobodan! Konačno slobodan! Hvala Bogu, konačno slobodan!"
Zapravo je dodirnuo srca publike.
Važno je to što je citirao Sveto pismo.
Koristio je pjesme koje su zajedno pjevali
kao otpor kršenju zakona
i to je iskoristio tako da se poveže s publikom i ostavi dojam.
Kraj - predstavlja novo blaženstvo
koristeći se istim stvarima koje oni već smatraju svetima.
Dakle, bio je veliki čovjek. Imao je veliki, veliki san.
Ovdje je puno ljudi. Vi imate zaista velike snove.
U vama se nalaze velike ideje
koje trebate izbaciti.
Ali znate što? Nije nam lako.
Nije lako promijeniti svijet,
to je veliki posao.
Bio je -
bombardirali su mu kuću, uboli ga nožem,
na kraju je i izgubio život
za ono do čega mu je bilo stalo.
Većina nas neće morati podnijeti takve žrtve.
No, stvar je u tome
da to stvarno izgleda kao osnovna struktura priče.
Život može tako izgledati.
Vi ste svi simpatični ljudi,
imate želje, nailazite na prepreke
i tu zastanemo.
Mislimo "Imao sam ideju,
ali je neću izbaciti van.
Nije prihvaćena."
Sami sabotiramo svoje ideje,
samo se nakupljamo ispred prepreka
umjesto da dopustimo da nas te teškoće promijene
i da odaberemo ići naprijed, imati san i ostvariti ga.
Znate, ako bilo tko - ako ja to mogu, svi to mogu.
Odrasla sam u teškim ekonomskim i emocionalnim uvjetima.
Prvi puta kada sam sa sestrom otišla na kampiranje, bila sam žrtva nasilja.
To nije bio prvi put da sam zlostavljana, ali je bio najagresivniji.
A moji roditelji - ženili su se tri puta.
(Žamor iz publike)
Da, bilo je tu svega, a kada se nisu svađali,
pomagali su nekom pijancu koji je živio s nama da ostane trijezan
jer su oboje bili trijezni alkoholičari.
Majka je otišla kada sam imala šesnaest godina.
Tada sam preuzela brigu o kući i svojoj braći.
I udala sam se. Upoznala sam nekoga.
Zaljubila se. Godinu dana sam studirala.
Učinila sam što bi svaka mlada, pametna cura trebala -
udala sam se s 18 godina.
I znate što?
Znala sam, znala sam
da sam rođena za nešto više od toga.
U tom trenutku, u mojoj životnoj priči imala sam izbor.
Mogla sam dopustiti da me sve to povuče na dno
i da sve moje ideje umru u meni.
Mogla sam reći, život je pretežak za mijenjanje svijeta.
Jednostavno je preteško.
Ali odabrala sam nešto drugo.
(Smijeh)
Ne znate što?
Zato osjećam da ovdje ima ljudi -
imate one male Suavitos začine za hranu
i mislite, "Znate, nije to toliko strašno."
"Ne mogu promijeniti cijeli svijet."
Ali možete promijeniti svoj svijet.
Promijeniti svoj život.
Možete promijeniti svijet kojim upravljate,
možete promijeniti svoju okolinu.
Želim vas potaknuti da to učinite.
Jer znate što?
Budućnost nije mjesto u koje idemo.
To je mjesto koje vi stvorite.
Hvala vam svima. Bog vas blagoslovio.
(Pljesak)