Pre nekoliko godina, moja opsednutost produktivnošću
toliko se pogoršala, da sam doživela epizodu izgaranja
koja me je užasno uplašila.
Nesanica, gojenje, gubitak kose - ceo paket.
Toliko sam mnogo radila
da moj mozak bukvalno nije mogao ništa drugo da smisli.
To mi je govorilo da je moj identitet povezan sa idejom o produktivnosti.
[Način na koji radimo]
Da li se osećate krivim ako tokom dana niste bili dovoljno produktivni?
Provodite li sate čitajući o trikovima za produktivnost,
isprobavate nove stvari i testirate nove aplikacije
da biste uradili još više?
Ja sam ih sve probala - aplikacije za zadatke, za kalendare,
za upravljanje vremenom,
stvari koje bi trebalo da upravljaju vašim danom.
Toliko smo opsednuti time da uradimo više,
da propuštamo najvažniju stvar.
Mnogi od ovih alata ne pomažu.
Samo pogoršavaju stvari.
Okej, pričajmo malo o produktivnosti.
Istorijski gledano, produktivnost kakvu danas znamo
korišćena je tokom industrijske revolucije.
To je bio sistem koji je merio učinak na osnovu određenog rezultata.
Počeli biste smenu
i bili ste odgovorni za pravljenje X broja stvari
na fabričkoj traci.
Na kraju dana, bilo je lako videti
ko je naporno radio, a ko nije.
Kada smo prešli na ekonomiju znanja,
ljudi su odjednom imali zadatke koji su mnogo apstraktniji,
kao što su pisanje, rešavanje problema i pravljenje strategija,
zadatke koje nije lako meriti.
Kompanije su se mučile da shvate
kako da odrede ko radi a ko ne,
pa su samo usvojile stare sisteme najbolje što su mogle,
što je dovelo do užasavajućih tabela radnog vremena,
gde su svi pod pritiskom
da opravdaju to kako provode svaku sekundu svog dana.
Postoji samo jedan problem.
Ovi sistemi nemaju mnogo smisla kada se radi o kreativnom poslu.
I dalje o produktivnosti razmišljamo kao o sportu izdržljivosti.
Pokušavate da izbacite što više postova na blogu
ili uguravamo previše sastanaka u dan.
Ali ovaj model konstantnih rezultata ne odgovara kreativnom razmišljanju.
Danas, radnici znanja su suočeni sa velikim izazovom.
Stalno se očekuje od nas da budemo produktivni i kreativni
podjednako.
Ali skoro je nemoguće
da naši mozgovi konstantno proizvode nove ideje
bez odmora.
U stvari, odmor je neophodan našem mozgu
da bi se oporavio i normalno radio.
Prema jednom timu istraživača
sa Univerziteta Južne Kalifornije,
dopuštanje da nam misli lutaju je neophodno mentalno stanje
koje pomaže da razvijemo identitet,
obradimo društvene interakcije,
i čak utiče na naš unutrašnji moralni kompas.
Naša potreba za pauzom sudara se sa našim kulturnim narativom o radu,
drugim rečima, priče koje kao društvo
pričamo jedni drugima o tome kako uspeh izgleda
i šta je potrebno da se do njega dođe.
Priče kao one o američkom snu,
što je jedno od naših najjačih verovanja.
Govori da ako naporno radimo, bićemo uspešni.
Ali ima i druga strana.
Ako niste uspešni,
znači da ne radite dovoljno naporno.
A ako ne mislite da radite dovoljno,
naravno da ćete ostajati kasno, raditi po celu noć,
i ulagaćete napor čak i kad znate da to nije dobro.
Produktivnost se ušuškala u našu procenu sopstvene vrednosti,
pa je skoro nemoguće da dozvolimo sebi
da prestanemo da radimo.
Prosečan američki radnik uzima samo pola svog godišnjeg odmora,
što dodatno dokazuje da čak i kad imamo opciju
da napravimo pauzu, mi to ne činimo.
Da razjasnim, ne mislim da su produktivnost
ili pokušaji da budemo bolji loša stvar.
Govorim da sadašnji modeli koje koristimo da merimo svoju kreativnost
nemaju smisla.
Potrebni su nam sistemi koji rade u korist kreativnosti,
a ne protiv nje.
[Kako to da popravimo?]
Za ovaj problem nema brzog rešenja.
Znam, znam, to je bez veze.
Niko ne voli dobar sistem ili dobar akronim
više od mene.
Ali istina je da svako ima svoju priču
koju mora da otkrije.
Tek kad sam počela da kopam po svojim uverenjima o poslu,
počela sam da otkrivam korene sopstvene priče o poslu,
i konačno sam mogla da napustim destruktivna ponašanja
i napravim pozitivne, dugotrajne promene.
A jedini način da to uradimo
je da postavimo sebi teška pitanja.
Da li zauzetost čini da se osećate vrednim?
Ko vam je uzor uspeha?
Odakle su potekle vaše ideje o radnoj etici?
Koliko je vaš identitet povezan sa onim što radite?
Vaša kreativnost ima svoje ritmove.
Naša energija fluktuira tokom dana, nedelja, čak i sezona.
Znam da uvek imam više energije na početku nedelje,
nego na kraju,
pa svoj posao tako organizujem uzimajući to u obzir.
Kao ponosna noćna ptica, oslobađam svoja popodneva i večeri
za kreativne poslove.
I znam da ću uspeti da napišem više
tokom udobnih zimskih meseci nego tokom leta.
I u tome je tajna.
Razbijanje mitova, preispitivanje naših starih uverenja,
identifikovanje naših priča -
to je pravi posao koji treba da uradimo.
Nismo mašine,
i mislim da treba da prestanemo da radimo kao da jesmo.