Коли ми говоримо про англійську, то часто сприймаємо її, як відокремлену мову,
але що діалекти, якими спілкуються у десятках країн по всьому світі,
мають спільного між собою,
або творами Чосера?
І як будь-який з них, пов'язаний з дивними словами у поемі "Беовульф"?
Справа у тому, що, як і більшість мов,
англійська еволюціонувала протягом багатьох поколінь,
зазнаючи значних змін із плином часу.
Усунувши всі ці зміни,
ми можемо простежити за мовою від сьогодення
аж до її древніх коренів.
Хоч сучасна англійська має багато схожих слів
з романськими мовами латинського походження,
як французька та іспанська,
більшість з них не були такими за своїм походженням.
Натомість, вони почали приходити у мову
із Норманським вторгненням в Англію у 1066р.
Коли франкомовні нормани завоювали Англію
та стали її правлячим класом,
вони принесли із собою свою мову,
додаючи величезну кількість французької та латинської лексики
в англійську, якою раніше там розмовляли.
Сьогодні ми називаємо її давньоанглійською мовою.
Це мова "Беовульфа".
Можливо, вона виглядає не зовсім схожою,
проте, може бути більш зрозумілою, якщо ви трохи володієте німецькою.
Це тому, що давньоанглійська належить до групи германських мов,
що вперше були принесені на Британські острови у V та VI сторіччях
англами, саксами і ютами.
Германські діалекти, якими вони розмовляли, стануть відомими як англо-саксонські.
З VIII по XI сторіччя вікінги-загарбники
додали ще більше запозичень з давньоскандинавської мови.
Побачити коріння сучасної англійської може бути нелегко
під усіма запозиченими словами
з французької, латинської, давньоскандинавської та інших мов.
Але порівняльна лінгвістика допоможе нам, фокусуючись на граматичній структурі,
моделях фонетичних змін,
та певній базі лексики.
Наприклад, після VI сторіччя,
німецькі слова, що починались на "p," систематично змінились на звук "pf",
тоді як їхні давньоанглійські аналоги зберегли "p" незмінним.
У ще одному випадку шведські слова, що мали звук "sk",
розвинулись у звук "sh" в англійській.
В англійській все ще є деякі слова з "sk,"
такі як "skirt," і "skull,"
але вони є прямими запозиченнями з давньоскандинавської,
які з'явились після зміни "sk" на "sh."
Ці приклади говорять про те,
що так само, як різноманітні романські мови походять від латини,
англійська, шведська, німецька і багато інших мов
походять від їхнього власного спільного предка - прагерманської мови,
якою розмовляли близько 500р. до н.е.
Через те, що цієї історичної мови ніколи не було у письмовому вигляді,
ми можемо лише відновити її, порівнюючи її нащадків,
що є можливим завдяки послідовності змін.
Використавши той самий процес, ми можемо повернутись ще на крок дальше,
і простежити походження прагерманської в праіндоєвропейській мові,
якою розмовляли близько 6000 років тому
у Понтійських степах, що на теренах сучасних України та Росії.
Це - відновлений нащадок індоєвропейської сім'ї,
що включає в себе майже всі мови, якими історично розмовляли в Європі,
а також великі частини Південної та Західної Азії.
І хоча це вимагає трохи більше роботи,
ми можемо побачити ті ж самі систематичні подібності, чи відповідності,
поміж споріднених слів у різних індоєвропейських гілках.
Порівнюючи англійську з латинською,
ми бачимо, що англійська має "t" там, де латинська має "d",
та "f" там, де у латинській буде "p" на початку слів.
Деякі більш віддалені родичі англійського включають гінді, перську
та кельтські мови та були переміщені у теперішню Британію.
Сама по собі праіндоєвропейська походить від ще більш древньої мови,
але, на жаль, наших історичних та археологічних даних
поки недостатньо.
Багато таємниць залишаються недосяжними,
наприклад, чи може бути зв'язок між індоєвропейською
та іншими основними мовними сім'ями,
а також природа мов, якими розмовляли в Європі до її появлення.
Але залишається дивовижний факт, що майже три мільярди людей по всьому світі,
багато з яких не можуть зрозуміти один одного,
спілкуються одними і тими ж словами, сформованими історією у 6000 років.