A DNS szerkezetének felfedezése
a múlt század, sőt tulajdonképpen a történelem egyik legfontosabb
tudományos eredménye volt.
A híres kettős spirál, azaz inkább hélix szinte rokon értelmű Watson és Crick,
a felfedezéséért Nobel-díjjal jutalmazott tudósok közül kettőnek a nevével.
Van azonban egy másik név is, talán ismerik:
Rosalind Franklin.
Azt hallhatták: Watson és Crick pompás ötletét az ő adatai támasztották alá,
vagy hogy ő egy egyszerűen öltözött, harcias tudós volt,
ahogy Watson "A kettős spirál" című könyvében jellemezte.
De hála Franklin életrajzíróinak,
akik az életét kutatták és sok, hozzá közel álló emberrel beszéltek,
ma már tudjuk, hogy ez az értékelés messze nem igaz,
és hogy tudományos munkásságát mérhetetlenül háttérbe szorították.
Halljuk a valódi történet.
Rosalind Elsie Franklin Londonban született 1920-ban.
Serdülőkora óta tudós akart lenni,
de ez akkoriban nem volt megszokott vagy könnyű karrier lányok számára.
Ő mégis kiváló volt a tudományos tárgyakban.
Kémiai tanulmányaihoz ösztöndíjat nyert Cambridge-be,
ahol doktori végzettséget szerzett,
majd később a szén szerkezetével kapcsolatban végzett kutatásokat.
Ezek alapján a britek jobb gázmaszkokat fejlesztettek ki a II. világháborúban.
1951-ben csatlakozott a King's College-hoz,
hogy röntgentechnikával tanulmányozza a DNS szerkezetét;
akkor ez volt a tudomány egyik legdivatosabb témája.
Franklin feljavította a röntgenlabort, és munkához látott:
nagy energiájú röntgensugarakat irányított az apró, nedves DNS-kristályokra.
Akkoriban a tudományos társadalom nem volt túl barátságos a nőkkel,
és Franklin elszigetelődött a kollégáitól.
Összeveszett Maurice Wilkinsszel,
laborbeli kollégájával, aki azt hitte, Franklint az ő asszisztensének vették fel.
De Franklin folytatta a munkát,
és 1952-ben elkészítette az 51. számú fényképet, a DNS leghíresebb röntgenképét.
Csupán a kép elkészítése száz órába telt,
az elemzéséhez szükséges számítások egy évig tartottak.
Eközben James Watson amerikai biológus
és Francis Crick brit fizikus
szintén a DNS szerkezetének felderítésén dolgoztak.
Franklin tudta nélkül
Wilkins elvette az 51. sz. fényképet, és megmutatta Watsonnak és Cricknek.
Ők ahelyett, hogy kiszámolták volna minden egyes atom pontos helyzetét,
gyorsan kielemezték Franklin adatait,
és felhasználták arra, hogy megépítsenek néhány lehetséges szerkezetet.
Végül elérkeztek az igazihoz.
A DNS két, ellentétes irányban tekeredő csavarvonalú szálból áll,
középen létrafokokhoz hasonló bázisok találhatók.
Watson és Crick 1953 áprilisában tették közzé a modellt.
Közben Franklin befejezte a számításokat,
ugyanerre a következtetésre jutott,
és benyújtotta a kéziratát.
A folyóirat együtt jelentette meg a két kéziratot,
de Franklinét tette a végére,
s ezért úgy tűnt, mintha az ő kísérletei csak megerősítenék Watsonék felfedezését,
nem pedig inspirálták.
De Franklin már abbahagyta a DNS-sel végzett munkát,
és 1958-ban meghalt rákban;
sosem tudta meg, hogy Watson és Crick látták a fényképeit.
Watson, Crick és Wilkins Nobel-díjat kapott 1962-ben
a DNS-sel kapcsolatos munkáért.
Gyakran mondják, hogy Franklint Nobel-díjjal kellett volna jutalmazni,
még akkor is, ha csak posztumusz kaphatná meg.
Voltaképpen kétszer nyerhette volna el.
A vírusszerkezetet érintő munkája alapján egy kollégája 1982-ben kapott Nobel-díjat.
Ideje elmondani egy bátor, a tudományban dúló szexizmus ellen küzdő nő történetét,
akinek munkája megújította a biológiát, az orvostudományt és a mezőgazdaságot.
Ideje, hogy tisztelettel adózzunk Rosalind Elsie Franklin,
a kettős csavar el nem ismert anyja előtt.