Незакорачени пут од Роберта Фроста
Два пута се рачваху у жутој шуми,
И жалосно ми би што нисам могао кренути и једним и другим
А остати путник усамљени,
дуго стајах и гледах низ један док се не изгуби
у шипражју кривудајући;
Онда кренух другим, подједнако лепим,
Али са можда бољим препорукама, јер беше травнат и захтеваше да се утаба;
Мада бих исто утабао пролазећи оним другим,
И оба пута лежаху једнако покривени лишћем корацима нескрнављени нимало.
Реших, закорачићу првим неки други дан! Знајући пак да пут може бити неизвестан,
Сумњах да је повратак сигуран.
Приповедаћу о овоме с уздахом
У годинама које тек долазе: Два пута се рачваху у шуми, а ја -
Ја закорачих оним са мање трагова, и тако је одређена судбина моја.