לפני שמונה שנים רדפה אותי רוח רעה.
הייתי אז בת 25,
וגרתי בבית קטנטן מאחורי ביתו של מישהו
בלוס-אנג'לס.
זה היה צימר די רעוע, לא טיפלו בו המון זמן,
ולילה אחד ישבתי שם
והיתה לי הרגשה ממש מפחידה,
כמו כשצופים בך.
אבל לא היה שם איש פרט לשני הכלבים שלי,
והם רק כרסמו את רגליהם.
הסתכלתי סביב. אין איש.
אז חשבתי, טוב, זה רק הדמיון שלי.
אבל ההרגשה רק הלכה ונעשתה גרועה,
והתחלתי להרגיש לחץ בחזה,
כמו כשמקבלים בשורות רעות.
וזה הלך והעמיק
וכמעט כאב.
ובמהלך אותו שבוע ההרגשה הזאת הלכה והחמירה,
והתחלתי להיות משוכנעת שיש שם משהו,
בצימר הקטן שלי, שרודף אותי.
וגם התחלתי לשמוע קולות,
מין "וווש", לחישה כזאת, כאילו משהו חולף דרכי.
התקשרתי לחברתי הטובה, קלייר, ואמרתי,
"אני יודעת שזה יישמע מטורף,
"אבל, אה...
"אני חושבת שיש לי בבית רוח רפאים
"ואני רוצה להיפטר ממנה."
והיא אמרה - יש לה ראש פתוח - היא אמרה,
"אני לא חושבת שהשתגעת.
"נראה לי שאת פשוט צריכה לעשות טקס טיהור."
(צחוק)
"תביאי קצת מרווה ותשרפי אותה,
"ותגידי לרוח להסתלק."
אמרתי, "בסדר", והלכתי וקניתי מרווה.
לא עשיתי דבר כזה קודם, אז הדלקתי את המרווה,
נופפתי בה ואמרתי, "תסתלקי! זה הבית שלי! אני גרה פה!
"את לא גרה פה!"
אבל ההרגשה לא חלפה. שום דבר לא השתפר.
ואז התחלתי לחשוב
שעכשיו הדבר הזה בטח צוחק עלי,
כי הוא לא הסתלק,
ואני ודאי נראית לו חלשה וחסרת-כוח
כי לא הצלחתי לגרש אותו.
אז בכל יום שבאתי הביתה
ותדעו לכם, ההרגשה נעשתה כה חמורה - עכשיו אני צוחקת על זה -
אבל הייתי יושבת כל לילה במיטה ובוכה.
והמועקה בחזה הלכה והחמירה.
זה היה כאב פיזי.
הלכתי אפילו לפסיכיאטרית
וביקשתי ממנה כדורים,
והיא לא הסכימה, רק משום שאין לי סכיזופרניה.
(צחוק)
לבסוף נכנסתי לאינטרנט וחיפשתי ב"גוגל" 'רוחות-רפאים'.
ואז נתקלתי בפורום של רודפי רוחות.
אבל אלה היו רודפי רוחות מיוחדים -
הם היו ספקניים.
לדעתם לכל מקרה של רוח-רפאים שהם חקרו עד כה
היה הסבר מדעי ברור.
אז אמרתי, "נו, חכמולוגים. הנה מה שקרה לי,
"ונראה אתכם מוצאים הסבר. אשמח לשמוע אותו."
ואחד מהם אמר, "בסדר, אה...
"שמעת על הרעלת חד-תחמוצת הפחמן?"
אמרתי, "כן,
"כאילו, הרעלת גז?"
הרעלת דו-תחמוצת הפחמן מתרחשת כשיש בבית דליפת גז.
חיפשתי את זה, והתסמינים של הרעלת חד-תחמוצת הפחמן
כוללים לחץ בחזה...
(צחוק)
הזיות שמיעה - "וווש" -
ותחושת אימה בלתי-מוסברת.
אז באותו ערב התקשרתי לחברת הגז.
אמרתי, "יש לי מקרה חירום. אני צריכה שתבואו.
"אני לא רוצה להיכנס לפרטים, אבל אני צריכה שתבואו."
(צחוק)
הם הגיעו. אמרתי, "אני חושבת שיש דליפת גז."
הם הביאו את גלאי חד-תחמוצת הפחמן שלהם,
והאיש אמר,
"טוב מאד שקראת לנו הערב,
"כי היית עלולה למות בקרוב מאד."
37% מהאמריקנים מאמינים שיש בתים רדופי רוחות,
ואני תוהה כמה מהם שהו בבית כזה,
וכמה מהם היו נתונים בסכנה.
סיפור הרוחות הזה הוביל אותי לעבודה שלי.
אני חוקרת, ובשני מובנים:
אני תחקירנית,
ואני גם חוקרת טענות בתחום העל-טבעי
והרוחני.
וזה אומר כמה דברים:
שלפעמים אני מציגה את עצמי כמי שמחפשת גירוש שדים
ואז אני מגיעה -- נכון מאד -- אני מגיעה למגרש שדים
ורואה אם הוא משתמש בגימיקים או בתכסיסים פסיכולוגיים
כדי לשכנע אנשים שהם רדופי רוחות.
לפעמים אני מצטרפת במסווה לקבוצת שוליים
ומדווחת על כך בפודקאסט שאני מנחה בשותפות.
ערכתי מעל 70 חקירות כאלה עם שותפי להנחייה, רוס.
והייתי שמחה לדווח לכם שב-9 מקרים מתוך 10, המדע מנצח,
מציל את המצב. הכל מוסבר.
זה לא נכון.
האמת היא:
שב-10 מקרים מתוך 10 המדע מנצח ומציל את המצב.
(צחוק)
(מחיאות כפיים)
וזה לא אומר שאין תעלומות.
כמובן שיש תעלומות, אבל תעלומה היא תעלומה.
זאת לא רוח-רפאים.
אני מאמינה שיש שני סוגי אמת,
ולקח לי זמן להגיע לכך, אבל אני חושבת שזה נכון,
אז תקשיבו לי בסבלנות.
אני חושבת שיש אמת חיצונית ושיש אמת פנימית.
אם תגידו לי, נניח,
"פעם חי איש בשם ישו,"
זאת אמת חיצונית, נכון?
אנו יכולים ללכת ולבדוק ברשומות ההיסטוריות.
אנו יכולים לקבוע אם סביר שזה נכון.
והייתי אומרת שאמנם, כנראה זה נכון.
אם תאמרו, "ישו קם לתחייה" -- זה בעייתי יותר.
(צחוק)
הייתי אומרת שזאת טענה של אמת חיצונית,
כי או שהוא ממש קם לתחייה או לא.
לא אכנס לשאלה אם הוא קם לתחייה,
אבל הייתי אומרת שזאת טענה של אמת חיצונית.
או שזה קרה, או שזה לא קרה.
אבל אם תאמרו, "לא איכפת לי אם הוא קם לתחייה.
"בעיני, יש לזה חשיבות סמלית,
"והדימוי הזה כה משמעותי וחשוב לי,
"שלא אנסה לשכנע אותך בזה,"
בכך עברתם מהאמת החיצונית לאמת הפנימית,
ממדע לאמנות.
ולדעתי, אנו נוטים לא להיות ברורים בעניין הזה,
ומנסים להפוך את האמיתות הפנימיות שלנו לחיצוניות
או לא להיות הוגנים בקשר לכך זה עם זה,
וכשאנשים אומרים לנו את האמיתות הפנימיות שלהם,
אנו דורשים מהם להגן עליהן לפי סטנדרטים של אמת חיצונית.
אני מדברת עכשיו על אמת חיצונית, על דברים אובייקטיביים.
ובבית הרדוף שלי היתה מציאות אובייקטיבית, כן?
עכשיו, אחרי שסיפרתי לכם על דליפת הגז,
אני בספק אם מישהו יגיד,
"נראה לי שהיתה שם גם רוח-רפאים."
(צחוק)
כי מיד כשיש לנו הסברים מדעיים,
אנו יודעים לרדת מעניין רוח-הרפאים.
אנו משתמשים בדברים האלה במקום מה שאיננו יכולים להסביר.
איננו מאמינים בהם על סמך הוכחות;
אנו מאמינים בהם בגלל העדר הוכחות.
יש בלוס-אנג'לס קבוצה
בשם "קבוצת החקירות העצמאיות",
והם עושים עבודה נהדרת.
הם יעניקו פרס של 10,000 דולר
לכל מי שיוכיח באופן מדעי
שיש לו יכולת על-טבעית.
עד כה, איש לא הצליח,
אבל באו אליהם אנשים שטענו שיש להם שמיעה על-טבעית,
כלומר שהם יכולים לשמוע קולות מהעולם הבא
או לקרוא מחשבות.
היה אצלם גם אדם שאמר בכנות גדולה
שהוא יכול לקרוא מחשבות.
הם ערכו לו בדיקה, וככה זה עובד תמיד.
הקבוצה אומרת, "בסדר, יש לנו פרוטוקול,
"יש לנו דרך לבדוק זאת מבחינה מדעית.
"אתה מסכים לכך?"
האיש מסכים ואז הם בודקים את זה.
חשוב מאד ששני הצדדים יסכימו.
הם עשו את זה ובדקו אותו.
ואמרו, "בסדר. יודע מה?
"לא הצלחת לחזות מה חשבה ליזה.
"ההצלחה שלך היתה זהה להצלחה מקרית.
"כנראה שאין לך היכולת הזאת."
וזה נתן להם הזדמנות, מתוך אהדה,
לשבת ולנהל איתו דיון קשה מאד,
שלמעשה הסתכם
ב"אנו יודעים שאתה ישר, וזה אומר
"שאתה באמת שומע משהו בראש שלך."
והאיש הזה צריך לקבל החלטה קשה מאד,
בעצם, החלטה מכרעת בחייו אם לפנות לעזרה.
אנו בעצם עוזרים לאנשים להבין דברים,
שקודם לכן היו להם אולי הסברים דמיוניים,
עוזרים להם לחזור למציאות ואולי לשנות לטובה את חייהם.
מצד שני, אולי פעם יתברר שזה נכון.
אולי נגלה שיש רוחות,
וזה יהיה הכי טוב!
בכל פעם שאני עוסקת בחקירה כזאת,
אני עדיין מתרגשת מאד,
ועשיתי כבר 75 כאלה,
אבל אני נשבעת שבחקירה ה-76 אגיד "הפעם זה זה!"
(צחוק)
אולי אני אופטימיסטית נצחית, אבל אני מקווה שלעולם לא אפסיק לקוות,
ואני מזמינה את כולכם לנקוט באותה הגישה
כשאנשים משתפים אתכם באמונותיהם החיצונית.
בעת שיחה על טענות ברות-בדיקה,
כבדו אותם מספיק כדי להציג שאלות טובות אלה.
שאלו וראו איך אתם יכולים לבחון אותן ביחד,
כי יש תפישה מסוימת, שאי-אפשר לכבד אמונה כלשהי
ועדיין לפקפק בה. אבל זה לא נכון.
כשאנו מנערים את המנעול, כשאנו בודקים את הטענה,
אנו אומרים, "אני מכבד אותך, אני מקשיב למה שאתה אומר,
"אני מוכן לבדוק את זה איתך."
כולנו מכירים את זה, כשאנו אומרים משהו למישהו,
והוא אומר, "נורא מעניין,"
ואתה יודע שאכלת אותה.
אבל כשמישהו אומר, "באמת? הממ...
"זה נשמע לי קצת מופרך, אבל אני מוכן להקשיב,"
אתה לפחות יודע שקיבלת יחס של עניין וכבוד.
וזהו היחס שצריך להיות לנו בנוגע לטענות האלה.
זה מראה לזולת שחשוב לך מה הוא אומר.
זהו כבוד.
נכון, רוב החיפושים האלה יעלו חרס,
אבל ככה זה בכלל במדע.
עד כה, שום תרופה לסרטן לא התגלתה כהצלחה,
אבל אנו לא מפסיקים לחפש,
ומשתי סיבות.
סיבה אחת: התשובה חשובה.
בין אם זה לגבי העולם הבא, העל-טבעי או תרופה לסרטן,
הכל מסתכם באותה השאלה:
כמה זמן נהיה כאן?
ושתיים: כי לחפש אחר האמת,
לשמור על ראש פתוח,
ולהיות מוכנים לטעות ולשנות את כל השקפת העולם
מעוררים יראה.
אני עדיין מתרגשת בכל פעם מסיפורי רוחות.
אני עדיין חושבת שכל קבוצה שהצטרפתי אליה עשויה להיות צודקת,
ואני מקווה שלעולם לא אאבד את התקווה הזאת.
נקווה שלעולם לא נאבד את התקווה הזאת,
כי החיפוש אחרי מה שיש שם
עוזר לנו להבין את מה שיש כאן.
וחוץ מזה,
תדאגו בבקשה שיהיה בבית גלאי חד-תחמוצת הפחמן.
(צחוק)
תודה לכם.
(מחיאות כפיים)