Ting som lever er fundementalt forskjellige fra ting som er døde.
Eller er de det?
Fysikeren Erwin Schrodinger definerte liv slik:
Ting som lever unngår nedbrytning til uorden og likevekt.
Men hva betyr dette?
La oss forestille oss at nedlastingsmappen din er universet.
I begynnelsen var den ryddig, men ble etterhvert mer og mer rotete.
Med litt arbeid kan du skape orden, og rydde opp.
Det er dette levende ting gjør.
Men hva er liv?
Alle levende ting på planeten er lagd av celler.
En celle er som en liten proteinbasert robot som er for liten til å føle
eller å oppleve noe.
Den har de egenskapene som vi netopp ga til levende ting:
den har en vegg som adskiller den fra omgivelsene, og lager orden;
den regulerer seg selv og opprettholder et internt miljø;
den spiser ting for å overleve;
den vokser or utvikler seg;
den reagerer på miljøet;
den evolverer;
og den reproduserer seg selv.
Men av alle de tingene som en celle er lagd av, er ingen av delene i live.
Kjemiske stoffer reagerer med andre kjemiske stoffer, og danner reaksjoner
som igjen starter reaksjoner, og så videre.
I hver eneste celle skjer det flere millioner reaksjoner hvert sekund,
som til sammen danner en komplisert symfoni av reaksjoner.
Hver celle bygger flere tusen forskjellige typer protein:
noen er veldig enkle, mens andre er som kompliserte små maskiner.
Tenk deg at du kjører en bil i 100 km/t, mens du hele tiden bygger hver
del av bilen på nytt fra ting du finner på veien.
Det er akuratt dette celler gjør.
Men ingen av delene til cellen lever i seg selv;
den består av deler som er døde. Styrt av universets lover.
Så er livet en samling av masse kjemiske reaksjoner som foregår?
Etter en stund vil alle levende ting dø.