Jako mi je drago što sam večeras ovdje.
Proučavam povijest dohotka
i raspodjele bogatstva zadnjih 15 godina,
i jedna od zanimljivih lekcija
koja proizlazi iz povijesnih dokaza
uistinu je ta da, na duge staze,
postoji težnja da stopa povrata kapitala
nadmašuje stopu rasta gospodarstva,
što dovodi do visoke koncentracije bogatstva.
Ne do neograničene koncentracije bogatstva,
ali što je veći jaz između 'r' i 'g',
viši je stupanj nejednakosti bogatstva
kojeg je društvo sklono stvoriti.
To je, dakle, ključna sila o kojoj ću ja danas govoriti,
ali dopustite mi da najprije kažem
kako to nije jedina važna sila
u dinamici dohotka i raspodjele bogatstva,
već postoji niz drugih sila koje igraju
značajnu ulogu u dugoročnoj dinamici
dohotka i raspodjele bogatstva.
Također, mnoštvo podataka
tek treba prikupiti.
Danas znamo nešto više
no što smo nekad znali, ali još uvijek znamo premalo,
a zasigurno je mnogo različitih procesa --
ekonomskih, društvenih, političkih --
koje treba i dalje proučavati.
Danas ću se pozabaviti ovom jednostavnom silom,
no to ne znači da druge važne sile
ne postoje.
Većina podataka koje ću predstaviti
potječe iz baze podataka
dostupne na Internetu:
Baze podataka o najvišim dohocima u svijetu.
To je najveća postojeća
povijesna baza podataka o nejednakostima,
koja proizlazi iz napora
više od 30 stručnjaka iz nekoliko desetaka zemalja.
Dopustite mi da vam pokažem nekoliko činjenica
dostupnih u toj bazi podataka,
a potom ćemo se vratiti tome da je "r" veće od "g".
Prva činjenica je da se dogodio
veliki preokret u redoslijedu prema nejednakosti dohotka
između Sjedinjenih Država i Europe
tijekom prošloga stoljeća.
Negdje 1900., 1910., nejednakost dohodaka bila je
osjetno viša u Europi negoli u Sjedinjenim Državama,
dok je danas mnogo viša u Sjedinjenim Državama.
Bit ću stoga vrlo jasan:
Osnovno obrazloženje ovoga nije da je "r" veće od "g".
Puno više veze ima s promjenom ponude i potražnje
za vještinama, s utrkom između obrazovanja i tehnologije,
s globalizacijom, vjerojatno s izrazitijom nejednakošću pristupa
vještinama u SAD-u,
gdje ima vrlo dobrih, vrhunskih sveučilišta,
ali i gdje niže razine obrazovnog sustava
nisu toliko dobre.
Dakle, vrlo nejednaka dostupnost vještina
zajedno s neviđenim rastom
primanja visokog menadžmenta u Sjedinjenim Državama,
što je teško opravdati samo obrazovanjem.
Puno je toga ovdje u igri,
ali neću o tome previše danas govoriti
jer se želim usredotočiti na neravnomjernu raspodjelu bogatstva.
Pokazat ću vam jedan vrlo jednostavan pokazatelj
o djelu o neravnomjernosti dohotka.
Dakle ovo je udio ukupnog dohotka
koji ide u gornjih 10 posto.
Možete vidjeti kako je prije jednog stoljeća
bio između 45 i 50 posto u Europi
i nešto malo iznad 40 posto u Sjedinjenim državama.,
pa je bilo više nejednakosti u Europi.
Nakon toga je uslijedio oštar pad
tijekom prve polovice 20. stoljeća,
a u zadnjem desetljeću, možete vidjeti kako
su Sjedinjene države postale nejednakije od Europe.
I to je prva od činjenica o kojima govorim.
Sad, druga se činjenica više bavi nejednakošću bogatstva,
a ovdje je središnja činjenica kako je nejednakost bogatstva
uvijek puno viša od nejednakosti dohotka,
te također kako je nejednakost bogatstva,
iako jest porasla u zadnjim desetljećima,
danas ipak manje ekstremna
nego što je bila prije stotinu godina,
iako se ukupna količina bogatstva
u usporedbi s dohotkom sada oporavila
od vrlo velikih šokova
uzrokovanih I. svjetskim ratom, Velikom gospodarskom krizom,
II. svjetskim ratom.
Pa dozvolite da vam pokažem dva grafa
koji prikazuju činjenicu broj dva i činjenicu broj tri.
Prvo, ako gledate razinu nejednakosti bogatstva,
ovo je udio ukupnog bogatstva
koje odlazi na gornjih 10 posto imatelja,
pa možete vidjeti istu vrstu obrata
između Sjedinjenih država i Europe koji smo imali već prije
kod nejednakosti dohotka.
Dakle koncentracija bogatstva je bila viša
u Europi nego u Sjedinjenim državama prije jednog stoljeća,
a sada je obrnuto.
Ali također možete vidjeti dvije stvari:
Prvo, opća razina nejednakosti bogatstva
je uvijek viša od nejednakosti dohotka.
Pa zapamtite, za nejednakost dohotka,
udio koji ide ka gornjih deset posto
je između 30 i 50 posto ukupnog dohotka,
dok je za bogatstvo, udio uvijek
između 60 i 90 posto.
Dobro, dakle to je činjenica broj jedan,
i ona je vrlo važna za ono što slijedi.
Koncentracija bogatstva je uvijek
puno viša nego koncentracija dohotka.
Činjenica broj dva je kako rast
nejednakosti bogatstva u zadnjim desetljećima
i dalje nije dovoljno velik da nas vrati nazad na 1910.
Tako da je velika razlika danas,
nejednakost bogatstva je i dalje vrlo velika,
sa 60, 70 posto ukupnog bogatstva u gornjih 10 posto,
ali dobra je vijest kako je zapravo
bolje nego prije stoljeća,
kada ste imali 90% u Europi u rukama gornjih 10 posto.
Danas ono što imate
je ono što nazivam srednjih 40 posto,
ljudi koji nisu u gornjih 10
i koji nisu u donjih 50,
i koje možete vidjeti kao bogatu srednju klasu
koja posjeduje 20 do 30 posto
ukupnog bogatstva, nacionalnog bogatstva,
s obzirom na to da su bili siromašni, prije stoljeća,
kada nije ni postojala neka bogata srednja klasa.
To je bitna promjena,
i zanimljivo je vidjeti kako se nejednakost bogatstva
nije posve oporavila do razina od prije I. svjetskog rata,
iako se ukupna količina bogatstva oporavila.
Dobro? Dakle ovo je ukupna vrijednost
bogatstva u odnosu na dohodak,
i možete vidjeti da osobito u Europi,
gotovo smo se vratili na razinu od prije I. svjetskog rata.
Tako da tu su zbilja dva
različita dijela priče.
Jedan se bavi s
ukupnom količinom bogatstva koje prikupljamo,
i tu nema ničeg lošeg po sebi, naravno,
u prikupljanju velike količine bogatstva,
a osobito ako je raširenije
i manje koncentrirano.
Tako da je ono na što se zbilja želimo usredotočiti
dugoročna evolucija nejednakosti bogatstva,
i što će se dogoditi u budućnosti.
Kako možemo odgovoriti na činjenicu da je
do I. svjetskog rata, nejednakost bogatstva bila toliko visoka
i, ako išta, rasla je do još i viših razina,
i kako možemo razmišljati o budućnosti?
Pa dajte da dođem do nekih od objašnjenja
i špekulacija o budućnosti.
Dajte da prvo kažem kako je
vjerojatno najbolji model za objasniti
zašto je bogatstvo toliko puno
više koncentrirano nego dohodak
je dinamičan, dinastički model
gdje pojedinci imaju dugačak vidokrug
i prikupljaju bogatstvo iz svakakvih razloga.
Kad bi ljudi prikupljali bogatstvo
samo iz razloga životnog ciklusa,
znate, da bi bili u stanju trošiti
kada su stari,
tada bi razina nejednakosti bogatstva
trebala biti više ili manje u skladu
s razinom nejednakosti dohotka.
Ali bi bilo vrlo složeno objasniti
zašto imate toliko više nejednakosti bogatstva
nego nejednakosti dohotka
sa čistim modelom životnog ciklusa,
tako da trebate priču
gdje ljudi također brinu
o prikupljanju bogatstva iz drugih razloga.
Tipično, žele prenijeti
bogatstvo slijedećoj generaciji, svojoj djeci,
ili ponekad žele prikupiti bogatstvo
radi prestiža, moći koja dolazi s bogatstvom.
Dakle moraju postojati i drugi razlozi
za prikupljanje bogatstva osim samog životnog ciklusa
za objašnjenje onog što vidimo u podacima.
U velikom broju dinamičnih modela
prikupljanja bogatstva
s takvim dinastičkim motivom za prikupljanje bogatstva,
imat ćete svakakve nasumične,
mutiplikativne šokove.
Tako na primjer, neke obitelji
imaju vrlo velik broj djece,
pa će bogatstvo biti razdijeljeno.
Neke obitelji imaju manje djece.
Također imate šokove u stopi povrata.
Neke obitelji stječu ogromnu količinu kapitala.
Neke su imale loša ulaganja.
Tako da ćete uvijek imati nešto dinamike
u procesu bogaćenja.
Neki će se ljudi kretati gore, neki će se ljudi kretati dolje.
Važan je trenutak taj da,
u svakom takvom modelu,
za datu varijaciju takvih šokova,
razina ravnoteže nejednakosti bogatstva
će biti strmo dižuća funkcija 'r' minus 'g'.
A intuitivno, razlog zašto je razlika
između stope povrata bogatstva
i stope rasta važna
je što će početne nejednakosti bogatstva
biti pojačavane u bržem ritmu
s većom razlikom 'r' i 'g'.
Pa uzmite jednostavan primjer,
s 'r' jednakim pet posto i 'g' jednakim jedan posto,
posjednici bogatstva trebaju reinvestirati samo
jednu petinu svog dohotka od kapitala da osiguraju
da im bogatstvo raste onoliko brzo
koliko raste i gospodarstvo.
To olakšava
izgradnju i održavanje krupnih imanja
jer možete konzumirati četiri petine,
pod pretpostavkom nikakvog poreza,
i možete reinvestirati jednu petinu.
Dakle naravno neke će obitelji potrošiti više od toga,
neke će potrošiti manje, pa će biti
neke dinamike u razdiobi,
ali u prosjeku, trebaju reinvestirati samo petinu,
što omogućuje visokim nejednakostima u bogatstvu da se održe.
Sad, ne biste trebali biti iznenađeni
tvrdnjom kako 'r' može biti veći od 'g' zauvijek,
zato jer, zapravo, je to ono što se događalo
kroz većinu povijesti čovječanstva.
I to je bilo na neki način vrlo očito svakome
iz jednostavnog razloga, koji je kako je rast bio
blizu nula posto
kroz većinu povijesti čovječanstva.
Rast je bio možda 0,1, 0,2, 0,3 posto,
ali vrlo spor rast populacije
i proizvodnje po glavi,
dok stopa povrata kapitala
naravno nije bila nula posto.
Bila je, za zemljišnu imovinu, koja je bila
tradicionalni oblik
imovine u predindustrijskim društvima,
bila je tipično pet posto.
Svaki će čitatelj Jane Austin znati kako,
želite li godišnji dohodak od 1.000 funti,
trebali biste imati vrijednost kapitala
od 20.000 funti zato jer
pet posto od 20.000 iznosi 1.000.
I na neki način, to je bio
sam temelj društva,
jer 'r' veći od 'g'
je ono što je omogućavalo posjednicima bogatstva i imanja
da žive od svog kapitalnog dohotka
te da čine nešto drugo u životu
osim puke brige o preživljavanju.
Sad, jedan je bitan zaključak
mojeg istraživanja povijesti taj kako
moderni industrijski rast nije promijenio
ove temeljne činjenice onoliko koliko bi se moglo očekivati.
Naravno, stopa rasta
nakon Industrijske revolucije
je narasla, tipično od nula do jedan ili dva posto,
ali istovremeno, stopa povrata
kapitala je također narasla
tako da se jaz između to dvoje
zapravo nije promijenio.
Dakle tijekom 20. stoljeća
imali ste jedinstvenu kombinaciju događaja.
Prvo, vrlo nisku stopu povrata
radi ratnih šokova iz 1914. i 1945.,
uništenja bogatstva, inflacije
bankrota tijekom Velike gospodarske krize,
i sve je to smanjilo
privatnu stopu povrata bogatstva
na neobično niske razine
između 1914. i 1945.
A potom, u poslijeratnom razdoblju,
imali ste neuobičajeno visoku stopu rasta,
dijelom radi obnove.
Znate, u Njemačkoj, Francuskoj i Japanu,
imali ste stopu rasta pet posto
između 1950. i 1980.
u velikoj mjeri radi obnove,
a također i radi vrlo velikog demografskog rasta,
učinka Baby Booma.
Sad, očito to neće trajati jako dugo,
ili se barem za rast populacije
pretpostavlja da će pasti u budućnosti,
a najbolja predviđanja koje imamo su kako će
dugoročni rast biti bliži
jedan do dva posto
prije nego četiri do pet posto.
Pa ako pogledate na ovo,
ovo su najbolje procjene koje imamo
o rastu svjetskog BDP-a
i stopi povrata kapitala,
prosječnih stopa povrata kapitala,
pa možete vidjeti kako tijekom najvećeg dijela
povijesti čovječanstva,
stopa je rasta bila niska,
puno niža od stope povrata,
a onda tijekom 20. stoljeća,
zapravo su rast populacije,
vrlo visok u poslijeratnom razdoblju,
i proces obnove
bili ono što je dovelo rast
do manjeg jaza prema stopi povrata.
Ovdje koristim populacijska predviđanja Ujedinjenih naroda,
i naravno da su ona nesigurna.
Može biti da ćemo svi početi
imati puno djece u budućnosti,
i da će stope rasta postajati sve više,
ali za sada,
ovo su najbolja predviđanja koja imamo,
i ovo će učiniti da se globalni rast
smanji i da jaz među
stopama povrata naraste.
Sad, drugi je neobičan događaj
tijekom 20. stoljeća
bio, kako rekoh,
uništenje, oporezivanje kapitala,
dakle ovo je stopa povrata prije poreza.
Ovo je stopa povrata nakon poreza,
i nakon uništenja,
a ovo je što je dovelo
prosječnu stopu povrata
nakon poreza, nakon uništenja,
ispod stope rasta tijekom dugog razdoblja.
Ali bez uništenja,
bez oporezivanja, ovo se ne bi dogodilo.
Pa dajte da kažem kako ravnoteža između
povrata kapitala i rasta
ovisi o puno različitih čimbenika
koje je vrlo teško predvidjeti:
tehnologija i razvoj
kapitalno-intenzivnih tehnika.
Upravo sada, naj kapitalno-intenzivniji sektori
u gospodarstvu su sektor nekretnina, stambena gradnja,
energetski sektor, ali može biti u budućnosti
kako ćemo imati puno više robota u više sektora
i da će to biti veći dio
ukupne zalihe kapitala nego što je danas.
Dobro, vrlo smo daleko od toga,
i za sad, što se događa
u sektoru nekretnina, u energetici
je puno važnije za ukupnu zalihu kapitala
i udio u kapitalu.
Drugo važno pitanje je
kako postoje razmjerni učinci u upravljanju portfolijem,
zajedno s financijskom složenošću,
financijskom deregulacijom,
koji olakšavaju dobivanje viših stopa povrata
za krupni portfolio,
a to se čini kao osobito jako
za milijardere, vlasnike krupnog kapitala.
Samo da vam dam jedan primjer,
ovo dolazi iz Forbesovih lista milijardera
iz perioda 1987. - 2013.,
i možete vidjeti kako je sam vrh držitelja bogatstva
rastao po šest, sedam posto godišnje
u stvarnim odnosima iznad inflacije,
dok prosječni dohodak u svijetu,
prosječno bogatstvo u svijetu,
je raslo samo po dva posto godišnje.
I nalazite isto
za vlasnike velikih sveučilišta --
što su veće početne zadužbine,
viša je stopa povrata.
Sad, što se može učiniti?
Prva je stvar što mislim da trebamo
više financijske transparentnosti.
Znamo premalo o globalnoj dinamici bogatstva,
pa trebamo međunarodno prenošenje
bankovnih informacija.
Trebamo globalni registar financijske imovine,
više koordinacije oko oporezivanja bogatstva,
te bi čak i porez na bogatstvo s malenom poreznom stopom
bio način stvaranja informacije
tako da možemo prilagoditi naše politike
bilo kome koga promatramo.
I u nekom obujmu, borbu
potiv poreznih rajeva
a automatsko prenošenje informacije
nas gura u tom smjeru.
Sad, postoje i drugi načini preraspodjele bogatstva,
koji su primamljivi za korištenje.
Inflacija:
puno je lakše tiskati novac
nego pisati porezni zakon, tako da je to vrlo primamljivo.
Ali ponekad ne znamo što činite s novcem.
To je problem.
Izvlaštenje je vrlo primamljivo.
Kad vam se učini kako su neki ljudi postali prebogati,
samo ih izvlastite.
Ali to nije vrlo učinkovit način
za organizaciju regulacije dinamike bogatstva.
Rat je čak i manje učinkovit način,
tako da preferiram progresivno oporezivanje,
ali naravno, povijest -- (smjeh) --
povijest će izmisliti svoje najbolje načine,
a ti će najvjerojatnije uključiti
kombinaciju svih ovih.
Hvala vam.
(Pljesak)
Bruno Giussani: Thomas Piketty. Hvala vam.
Thomas, želim vas pitati dva ili tri pitanja,
jer je upečatljivo kako upravljate vašim podacima, naravno,
ali u osnovi ono što predlažete je kako
je rastuća koncentracija bogatstva
prirodna sklonost kapitalizma,
te ako ju pustimo vlastitom uređenju,
može zaprijetiti samom sustavu,
tako da vi predlažete kako moramo djelovati
te provoditi politike koje preraspodjeljuju bogatstvo,
uključujući one koje smo upravo vidjeli:
progresivno oporezivanje, itd.
U sadašnjem političkom kontekstu,
koliko su one realne?
Koliko mislite da je vjerojatno
kako će biti provedene?
Thomas Piketty: Dobro, znate, mislim
ako gledate unazad kroz vrijeme,
povijest dohotka, bogatstva i oporezivanja
je puna iznenađenja.
Tako da nisam strašno impresioniran
onima koji unaprijed znaju
što se hoće ili neće dogoditi.
Mislim da bi prije jednog stoljeća
brojni ljudi rekli
kako se progresivno oporezivanje dohotka nikad neće dogoditi
a onda se dogodilo.
A čak i prije pet godina,
brojni bi ljudi rekli kako će bankarska tajna
biti s nama zauvijek u Švicarskoj,
kako je Švicarska premoćna
za ostatak svijeta,
a onda je odjednom bilo potrebno svega nekoliko američkih sankcija
protiv švicarskih banaka da se dogode velike promjene,
i sad se krećemo ka
većoj financijskoj transparentnosti.
Tako da ne mislim da je toliko teško
bolje se politički koordinirati.
Imat ćemo sporazum
s pola svjetskog BDP oko stola
sa SAD-om i Europskom unijom,
pa ako pola svjetskog BDP nije dovoljno
da se napravi napredak u financijskoj transparentnosti,
i minimalni porez na višenacionalni korporativni profit,
onda što treba?
Tako da ne mislim kako su ovo tehničke poteškoće.
Mislim kako možemo stvoriti napredak
ako imamo pragmatičniji pristup ovim pitanjima
i imao prikladne sankcije
spram onih kojima pogoduje financijska neprovidnost.
BG: Jedan od argumenata
protiv vaše točke gledišta
je kako ekonomska nejednakost
nije samo odlika kapitalizma nego je zapravo jedan od njegovih motora.
Tako da provođenje mjera koje smanjuju nejednakost,
u isto vrijeme smanjuje i rast, potencijalno.
Kako odgovarate na to?
TP: Da, mislim kako nejednakost
nije problem po sebi.
Mislim kako je nejednakost do neke točke
zapravo može biti korisna za inovaciju i rast.
Problem je, pitanje je stupnja.
Kada nejednakost postane ekstremna,
tada postaje beskorisna za rast
i čak može postati i loša
jer teži dovesti do održavanja visoke
nejednakosti tijekom vremena
i niskoj pokretljivosti.
I na primjer, vrsta koncentracije bogatstva
koju smo imali u 19. stoljeću
i otprilike sve do I. svjetskog rata
u svakoj europskoj zemlji
nije bila korisna za rast.
To je bilo uništeno kombinacijom
tragičnih događaja i političkih promjena,
i to nije sprečavalo da se događa rast.
I također, ekstremna nejednakost može biti loša
za naše demokratske ustanove
ako stvara vrlo nejednak pristup političkom glasu,
a utjecaj privatnog novca
u politici Sjedinjenih Država je, mislim,
važno trenutno pitanje.
Tako da ne želimo povratak na onu vrstu ekstremne
nejednakosti od prije I. svjetskog rata.
Imati pristojan udjel nacionalnog bogatstva
u rukama srednjeg sloja nije loše za rast.
Zapravo je korisno
jednako iz razloga pravičnosti i učinkovitosti.
BG: Rekao sam na početku
kako je vaša knjiga bila kritizirana.
Nešto vaših podataka je bilo kritizirano.
Nešto od vaših izbora skupova podataka je bilo kritizirano.
Bili ste optuženi kako pomno birate podatke
da podržite svoj pogled. Kako odgovarate na to?
TP: Dobro, odgovaram kako sam vrlo sretan
da ova knjiga potiče raspravu.
To je dio onoga čemu je namjenjena.
Gledajte, razlog zašto stavljam podatke online
sa svim detaljnim izračunima
je tako da možemo imati otvorenu i transparentnu
debatu oko ovog.
Tako da sam odgovorio točku po točku
na svaki problem.
Kad bih danas ponovno pisao knjigu
zaključio bih, zapravo,
da je rast nejednakosti u raspodjeli bogatstva,
posebice u Sjedinjenim Državama,
bio viši no što ja u knjizi iznosim.
Nedavna studija Saeza i Zucmana
pokazuje, uključujući nove podatke
kojima ja nisam raspolagao dok sam pisao knjigu,
da je koncentracija bogatstva u SAD-u porasla
i više no što ja u knjizi tvrdim.
Bit će u budućnosti i drugih podataka.
Neki od njih pokazivat će u različitim smjerovima.
Gotovo svakoga tjedna objavljujemo
nove, ažurne podatke na World Top Income Database
i nastavit ćemo to činiti,
osobito u zemljama u nastajanju,
a ja pozdravljam sve one koji žele doprinijeti
u ovom procesu prikupljanja podataka.
Nesumnjivo se slažem
da nema dovoljno
informaciji o dinamici bogatstva,
i dobar način da dođemo do boljih podataka
bio bi oporezivanje bogatstva,
s niskom poreznom stopom u početku,
kako bismo se svi mogli složiti
oko tog značajnog napretka
i prilagoditi naše politike onome što ćemo uočavati.
Prema tome, oporezivanje je izvor znanja,
a ono nam je trenutno najpotrebnije.
BG: Thomas Piketty, veliko hvala.
Hvala vam. TP: Hvala vama. (Pljesak)