Astăzi
o doamnă derutată a observat cochilia unde trăiește sufletul meu
Și a declarat că vorbesc
cu „claritate”
Adică
atunci când vine vorba de enunțare și dicție
Nu cad pe gânduri
Deoarece vorbesc cu „claritate”
Și când profesorul meu pune o întrebare
Iar răspunsul meu are o conotație de sugestie urbanizată
Nu e nicio intenție greșit direcționată
Dă-mi atenție
Deoarece vorbesc cu „claritate”
Și când tatăl meu întreabă „Ce fel de lucru e ăsta?”
Răspunsul meu „clar” nu dă niciodată greș
Spun: „Tată, asta e problema iminentă de soluționat”
Iar când sunt pe stradă schimb placa doar pentru că pot.
Și când băiatul meu spune: „Ce-ți mai face fiul?”
Răspund: „M-am certat cu lumea, dar am terminat!”
Câteodată la ore
Mai opresc debitul intelectual ca să întreb:
„Hei! De ce nu-s cărțile astea și despre oamenii mei?”
Da, am hotărât să tratez cele trei limbi ale mele egal
Pentru că vorbesc cu „claritate”
Dar cine decide claritatea?
Pentru că limba engleză e un discurs multifațetat
Supus unor transformări nehotărâte
Puteți crede că e semn de ignoranță să vorbești o engleză stricată
Dar am venit să vă spun că până și „claritatea” americană
le sună caraghios britanicilor
Și când profesorul vine pe stradă și zice „Salut”
Îl opresc și-i zic „Nuuu...
Vorbești fără claritate...
corect se zice «Care-i treaba?»”
Puteți crede că e prea de cartier, că nu e mișto
Dar am venit să vă spun că până și limba noastră are reguli
Și când mama mă imită și zice
„S'teți nebuni mergeți la magazin”
Îi zic: „Mamă, nu, propoziția ta nu respectă legea
Nu poți pune un adjectiv înainte de un indicativ
e un principiu al acestei engleze”
Dacă aș fi avut volumul vocal aș striga asta de pe vârful fiecărui munte
Din fiecare suburbie, din fiecare cartier
Pentru că singurul zeu al limbii e cel pomenit în Facerea
Acestei lumii zicând „e bine”
Așa că nu mă voi prezenta mereu cu excelență în vorbire
Dar nu mă judecați după limbă și nu presupuneți
Că-s prea ignorantă să predau
Pentru că vorbesc trei limbi
Una pentru fiecare:
Casă, școală și prieteni
Sunt un orator trilingv
Uneori sunt coerentă în limbaj
Apoi schimb placa să nu mă plictisesc
Câteodată lupt cu două limbi
Când o folosesc pe cealaltă în clasă
Și când le amestec din greșeală
Simt că înnebunesc ca și cum... aș găti în baie.
Știu
că a trebuit să vă împrumut limba pentru că a mea a fost furată
Dar nu vă așteptați să vă recit istoria pe deplin când a mea e frântă.
Aceste cuvinte sunt spuse
De cineva sătul până în gât
de idealurile eurocentriste actuale
Iar motivul pentru care vorbesc o versiune hibridă a limbii voastre
E că a mea a fost batjocorită împreună cu istoria mea.
Vorbesc o engleză stricată pentru ca rănile multiple să ne amintească
Că starea noastră actuală nu e un mister
Sunt sătulă de imaginile negative care îmi înnebunesc poporul
Așa că până nu-l vedeți jefuind o bancă nu mai spuneți că am un păr cumplit
Sunt sătulă de acest decalaj rasial fără sens
Nu mai ziceți că părul vostru nu e bun până nu face acte de caritate
La câte lucruri au fost furate de la oamenii noștri
Cum vă așteptați să tratez amprenta lor asupra limbii voastre
Cu mai puțin respect
Să nu existe nicio confuzie
Să nu existe nicio ezitare
Asta nu e o promovare a ignoranței
E o celebrare lingvistică
De aceea am scris „trilingvă” pe ultima cerere de loc de muncă
Că pot ajuta la diversificarea pieței lor de desfacere e tot ce voiam să afle.
Iar când mă sună pentru interviu le voi arăta cu bucurie
Că pot spune:
„Care-i treaba”
„Ce faci, mânca-ți-aș”
Și bineînțeles „Bună ziua”
Pentru că vorbesc cu „claritate”
Mulțumesc.
(Aplauze)