Čestitamo!
Upravo ste dobili na lutriji,
samo što nagrada nije gotovina ili luksuzno krstarenje.
Nagrada je pozicija u zakonodavnom tijelu vaše zemlje.
I vi niste jedini sretni dobitnik.
Svi vaši kolege zakonodavci izabrani su na isti način.
Ovo biste mogli smatrati čudnim načinom za vođenje vlade,
a kamoli demokracije.
Izbori su utjelovljenje demokracije, zar ne?
Pa, stari Atenjani, koji su skovali tu riječ, imali su drugačije mišljenje.
Zapravo, izbori su imali tek malu ulogu u atenskoj demokraciji,
dok se većina pozicija popunjavala nasumičnim odabirom građana dobrovoljaca.
Za razliku od danas uobičajenih reprezentativnih demokracija,
gdje glasači izabiru vođe kako bi u njihovo ime donosili zakone i odluke,
Atena u 5. st. pr. Kr. bila je direktna demokracija
koja je poticala široku participaciju
kroz princip ho boulomenos, ili "svatko tko želi".
To znači da je svaki od otprilike 30 000 građana s pravom glasa
mogao prisustvovati ecclesiji,
općoj skupštini koja se održavala nekoliko puta mjesečno.
U načelu, svaki od otprilike 6000 građana, koliko bi ih došlo na svaku sjednicu,
imao je pravo obratiti se svojim sugrađanima,
predložiti zakon,
ili podignuti javnu tužbu.
Naravno, gomila od 6000 ljudi koji svi pokušavaju istovremeno govoriti
ne bi mogla činiti efikasnu vladu.
Zato se atenski sustav također oslanjao i na upravno vijeće od 500 članova,
zvano boule,
kako bi postavilo dnevni red i evaluiralo prijedloge,
uz stotine porotnika i magistrata koji su se bavili pravnim poslovima.
Umjesto da su bili izabrani ili postavljeni,
ljudi na tim pozicijama bili su odabrani ždrijebom.
Ovaj proces nasumične selekcije poznat je kao sorticija.
Jedine pozicije koje su se popunjavale izborima
bile su one za koje se smatralo da zahtijevaju stručnost,
poput generalskih pozicija.
No, one su smatrane aristokratskima, što je značilo vladavinu najboljih,
nasuprot demokracijama, vladavinama mnogih.
Kako se ovaj sustav razvio?
Demokracija je nastala u Ateni nakon dugih perioda društvenih i političkih tenzija,
obilježenih sukobom među plemićima.
Moći koje su nekoć bile ograničene na elite,
poput govora u skupštini i uvažavanja glasova,
proširene su na obične građane.
I mogućnost običnih građana da adekvatno izvrše ove zadaće
postala je središnja značajka demokratske ideologije Atene.
Umjesto tek privilegija,
građanska participacija bila je dužnost svih građana,
dok su odabir ždrijebom i stroge granice mandata prevenirale formiranje
vladajućih klasa ili političkih partija.
Prema standardima 21. stoljeća,
atenska vladavina mnogih isključivala je ogroman broj ljudi.
Ženama, robovima i strancima bilo je zanijekano puno državljanstvo,
a kada isključimo one premlade da bi služili,
broj Atenjana s pravom glasa pada na tek 10-20% ukupne populacije.
Neki antički filozofi, uključujući Platona,
odbacivali su ovakav oblik demokracije kao anarhičan i predvođen budalama.
No, danas ta riječ ima toliko pozitivne asocijacije
da veoma različiti režimi tvrde da je utjelovljuju.
Istovremeno, neki dijele Platonov skepticizam u pogledu mudrosti masa.
Mnoge moderne demokracije nastoje pomiriti ovaj konflikt
tako što građani biraju one koje smatraju kvalificiranima
da bi donosili zakone u njihovo ime.
No, to stvara nove probleme,
uključujući utjecaj bogatstva
i pojavu profesionalnih političara
s interesima različitim od njihovih birača.
Bi li oživljavanje izbora ždrijebom moglo voditi do efikasnije vlade
pomoću raznovrsnije i reprezentativnije skupine zakonodavaca?
Ili moderna politička služba, poput atenskog vojnog zapovjedništva,
zahtijeva specijalizirano znanje i vještine?
Vjerojatno se ne biste trebali nadati
da ćete osvojiti mjesto u vladi vaše zemlje.
No, ovisno o tome gdje živite,
možete ipak biti izabrani da sudjelujete u poroti,
vijeću građana,
ili deliberativnom glasanju,
što su sve primjeri kako demokratski princip u pozadini sorticije
živi i danas.