Mint azt sokan tudják,
szeretett kontinensem, Afrika, rengeteg nehézséggel néz szembe.
Túl sok itt a szegény ember.
Lányok millióinak nincs lehetősége iskolába járni,
és nincs annyi munkahely sem, amennyi elég lenne a növekvő lakosságnak.
Nap mint nap
33 000 fiatal kezdi meg a munkakeresést,
így 3 millió legális munkahelyre 12 millió fiatal jut.
Fekete-Afrika területén
négy fiatalból kevesebb mint egy tud bérért vagy fizetésért dolgozni.
A szegény, vidéki származású fiatal hölgyeknek
még kevesebb esélyük van biztos megélhetést találni.
Nem engedhetik meg maguknak, hogy tanuljanak,
és nem kapnak annyi munkabért, hitelt vagy földterületet
mint a férfiaknak.
Ez pedig komplett közösségeket tart a szegénység,
egyenlőtlenség és reménytelenség ördögi körében.
De nem azért vagyok itt, hogy csak a nehézségekről beszéljek,
hiszen, mint tudjuk, egy fiatalokkal teli társadalom
remek lehetőséget tartogat a gazdasági növekedés beindítására
és globális problémák megoldására.
Sőt,
elindult Afrikában egy tanult fiatal nőkből álló, egyre bővülő mozgalom,
melynek tagjai felszólalnak, kihasználják kapcsolati tőkéjük erejét
és egy úgynevezett szociális kamat nevű eszközt,
hogy felemeljék közösségeiket.
E szervezetnek, amely engem is támogatott iskolás éveim alatt,
én vagyok az egyik vezetője.
Láttam, hogyan sokszorozza meg a szociális kamat a munkánk hatását.
A szociális kamat lehetőséget ad arra, hogy pénz helyett segítségnyújtással
fizethessük vissza egy hitel kamatát.
Időnket és tudásunkat megosztva mentorálunk más rászorulókat,
támogatjuk őket a tanulásban,
vagy felkészítjük őket az üzleti életre.
Ez azt jelenti, hogy a hitel nemcsak egy valaki, hanem sokak életére hat.
E rendszer keretein belül
segíteni tudunk abban, hogy több és több lány járhasson iskolába,
támogatjuk őket, amíg oda járnak,
segítünk nekik vállalkozást indítani,
végül pedig abban, hogy közösségeik vezetőivé válhassanak –
mindezt úgy, hogy közben biztosítjuk a következő generáció oktatását is.
A szociális kamat arra használható,
hogy fellendítsünk bármilyen mozgalmat, melynek eredményeivel másokat segíthetünk.
Hadd hozzak erre egy példát is.
Ő itt Stumai Tanzánia vidéki részéről.
Amikor mindössze hároméves volt, édesapja tragikus hirtelenséggel elhunyt,
magára hagyva ezzel egy rokkant édesanyát, akinek egyedül kellett nevelnie Stumait
és a lány öt testvérét is.
Amint Stumai befejezte az általános iskolát,
abba akarta hagyni a tanulást,
hasonlóan a fekete-afrikai lányok 92 százalékához,
akik sosem fejezik be a középiskolát.
De neki szerencséje volt,
ugyanis egy nonprofit szervezet állta oktatásának költségeit,
hogy folytathassa a tanulást.
Azonban amint leérettségizett,
szembe kellett néznie azzal a nehézséggel, hogy vajon hogyan tovább.
Tudta, ahhoz, hogy meg tudjon élni, vállalkozást kell indítania.
Segíteni akart édesanyjának is,
aki annak idején igyekezett őt az iskolában tartani
egyetlen vagyontárgyának, egy rakás hullámlemeznek az eladásával,
amelyet annak reményében tartogatott,
hogy jobb otthont teremthet belőle gyermekeinek.
Stumai azt is tudta, hogy hagyományos bankok nem adnának neki hitelt,
hiszen azok általában nem tekintik a hozzá hasonló fiatal, vidéki lányokat
hitelképesnek vagyon és föld nélkül.
Hitelező partnerek egy bizonyos csoportján keresztül
sikerült 350 dollárhoz jutnia, hogy elindítson egy élelmiszerboltot,
ahol zöldségeket, olajat, rizst, paradicsomot, hagymát és babot árult.
Tagtársai segítettek neki az alapvető üzleti jártasság megszerzésében,
mint például üzleti terv írása,
nyereségszámítás, marketing,
nyilvántartások vezetése
és a megtakarítások kezelése.
Így hát az üzlet sikeresen elindult.
Stumai nyolc hónapon belül visszafizette az elsőként felvett hitelt,
majd további 2000 dollárt vett fel,
hogy beindítson egy motorkerékpáros taxis- és futárcéget.
Stumai ma két motorkerékpárral rendelkezik,
és ugyanennyi embert alkalmaz.
Továbbá földet vett, és házat épített,
az üzlet pedig továbbra is bővül,
és egyre sikeresebb lesz.
A hitelkamatot Stumai szociális kamatban fizette ki,
mégpedig úgy,
hogy lányokat mentorált egy helyi középiskolában.
Heti rendszerességgel segítette a lányokat a tanulásban,
életvezetési és jóléti jártasságok átadásában,
amelyek segítenek a gyerekeknek, hogy magabiztosabban merjenek kérdezni,
hogy törődést és támogatást nyújtsanak egymásnak,
többet tudjanak meg egészségről és táplálkozásról,
és hogy hogyan tűzhetnek ki és érjenek el célokat.
Stumai szerint a legnagyobb ajándék számára, hogy láthatja, amint mentoráltjai
elkezdenek hinni önmagukban, és sikereket érnek el.
Napjainkban Stumai másokat is tanít, hogy segítőkké váljanak,
ezáltal megtöbbszörözve a hozzá hasonló lányok számát, akik kijárják az iskolát,
és sikeresen boldogulnak az életben is.
Üzletének nyereségéből képes volt testvéreit, három unokahúgát,
unokaöccseit és más gyerekeket is támogatni a közösségben,
hogy iskolába járhassanak.
Segít továbbá másoknak is, akik a szervezet tagjai,
mint például
egy fiatal hölgynek, aki az egyetemen közösségszervezést tanul.
Az elmúlt két évben
Stumai segített neki kifizetni a buszjegyeit,
egészségügyi betétet és szappant vásárolni,
és bátorította, hogy folytassa tanulmányait.
Stumai éves szinten 370 dollárt költ arra, hogy mások oktatását lehetővé tegye.
Ez a motorkerékpáros üzlete bruttó bevételének 17 százaléka.
Ez tehát a szociális kamat ereje.
Stumai példáján keresztül láthatjuk, hogy ha segítünk egy lánynak,
nemcsak, hogy iskolába járhasson,
hanem hogy sikerrel elvégezze, és vállalkozást indítson,
azzal cserében pozitív fordulatot vihet
mások és a saját közössége életébe.
Ha Stumai pénzben fizette volna vissza a hitelkamatot,
sikerét talán ő és közvetlen családja élvezhette volna,
de így, hogy szociális kamatban fizette vissza,
hatását élvezhették mentoráltjai,
unokahúgai, unokaöccsei, alkalmazottai,
és sokan mások is a környezetében.
És Stumai csak egy a sok hasonló lány közül.
Ma már több mint 7000 hozzá hasonló segítőnk van,
akik Malawiban,
Tanzániában, Ghánában, Zambiában és Zimbabwéban tevékenykednek.
Együttesen
sok gyermeknek segítettek már, hogy jobban teljesítsenek az iskolában.
A programban részt vevő lányok majdnem harmadannyi valószínűséggel
hagyják abba az iskolát, mint mások,
mivel patrónusaik ellátogatnak otthonukba,
hogy segítsenek nekik a felzárkózásban, ha nem járnak iskolába.
Közösségekkel és kerületi önkormányzatokkal is együttműködnek,
hogy megoldást találjanak a gyermekek nehézségeire,
például megakadályozzanak vagy érvénytelenítsenek gyermekházasságokat,
összehozzák az éhező vagy otthoni nehézségekkel küzdő gyermekeket
helyi segítő szervezetekkel,
vagy éppen tanulócsoportokat szerveznek,
hogy azok a gyerekek, akik lemaradtak,
segítséggel felvehessék újra a tempót.
Nővérekként, barátnőkként és egyben őrangyalként segítenek.
Eddig már majdnem 6300 tagunk
vett fel közel három millió dollár értékben hitelt,
és körülbelül 95 százalékban vissza is fizetik a felvett hiteleket.
Továbbá 140 ezer szervezeti tagunk
saját forrásait is befektette,
hogy lehetővé tegye
több mint 937 000 gyermek számára, hogy általános és középiskolába járhasson.
Minden egyes fiatal nő, akivel dolgozunk,
átlagosan három gyermeket támogat
a saját, közvetlen családján kívül,
hogy iskolába járhassanak,
mindezt úgy, hogy nem kapnak ezért további pénzeket tőlünk.
Igen nagy erővel bír mindaz, amit felépítünk.
Azáltal pedig, hogy egyre több lánynak adunk lehetőséget,
hogy iskolába járjanak,
sikeresek legyenek, vezetővé váljanak, cserébe pedig ők is segítsenek másoknak,
még nagyobb ereje van a kezdeményezésnek.
Ez a rendszer
azzal, hogy támogatja azokat, akik nem formálhatták saját életüket,
és arra sarkallja őket, hogy másoknak is segítsenek,
többre is képes, mint csupán biztosítani a lányok oktatását.
Természetes, hogy a kölcsönadott pénz visszajár.
Ám ahelyett, hogy a kamatot több ezer dollárnyi összegben kérnénk,
nem gondolkozhatnánk el azon, hogy inkább szociális kamatot kérjünk?
Példának okáért,
továbbadhatnák a fiatalok a tanultakat
szervezett keretek között.
Mint ahogyan Michelle teszi,
aki téglakészítést tanít Zimbabwe vidéki részén.
Vagy Louisa,
aki arra tanít másokat Malawiban, hogyan műveljenek földet
környezetbarát módon.
Vagy éppen a ghanai Fatima,
aki nőket tanít meg, hogyan vezessék le a szülést,
ha a várandós anya
esetleg nem jutna el időben a kórházba.
Amikor gyerek voltam,
egy, a kis zimbabwei falucskánkban élő idős asszony
egyszer pontosan elmondta, miért olyan nehéz iskolába járnom.
Azt mondta:
"Azoknak, akik sok tököt termesztenek,
gyakran nincs cserépedényük, amiben megfőzhetnék."
(Nevetés)
Ez alatt pedig azt értette,
hogy hiába voltak nekem a lehető legjobb eredményeim
amikor elballagtam az általános iskolából,
tehetségem mit sem ért,
ha a családom nem tudta kifizetni a további tanulmányaimat.
Nos, e rendszer által
nemcsak edényeket biztosítunk,
vagy egyetlen fogást készítünk a tökökből,
hisz végső soron
több száz mag is van egyetlen tökben.
Megőrizzük a magokat,
elültetjük őket,
aztán gondozunk minden egyes darabot.
Az eredmény pedig?
A jólét, egyenlőség
és remény táguló körei,
melyeket fiatal nők tartanak mozgásban.
Hiszen együtt
felrázzuk az egész világot.
Pamoja tunaweza –
így mondják szuahéli nyelven a mottónkat: "Együtt megcsináljuk!"
Köszönöm a figyelmet.
(Taps)