- [Salman] Acum, să vorbim puțin
despre Grecia Antică.
În materialele viitoare vom discuta mai pe larg
numeroase evenimente și idei.
Dar acum este suficient să ne formăm o imagine.
Să începem cu numele: Grecia.
Grecii de astăzi nu folosesc pentru țara lor
denumirea de Grecia. La fel și în Antichitate.
I se spune Elada.
Elada, Elada.
Iar cuvântul „Elada” vine de la Elen,
deci, de la Elen,
personajul legendar considerat a fi
eroul fondator al grecilor.
Am puteam spune
că este strămoșul grecilor.
Nu avem date istorice clare
privind perioada în care ar fi trăit Elen,
dar este cert că „Elada” vine de la numele lui.
Și este important.
Nu trebuie confundat Elen, care era bărbat,
cu Elena din Troia.
Elena din Troia era cu totul altcineva.
Când eram copil și auzeam cuvântul „elenic”
sau despre perioda elenistică sau despre eleni,
în mintea mea era
că probabil au de a face cu Elena din Troia.
Dar, nu!
Au legătură cu eroul fondator, Elen.
De la numele lui vine cuvântul „Elada”
sau denumirea de eleni pentru greci,
sau adejectivul „elenic” care înseamnă „grecesc”.
La fel și perioada elenistică
despre care vom vorbi în multe materiale
când influența greacă este dominantă
nu numai în Grecia și în Asia Mică,
ci și în Persia și în Egipt.
Acestea fiind spuse,
haideți să vorbim despre marea epocă istorică
a Greciei antice.
Se crede că în peninsula Peloponez
oamenii sunt prezenți
de mii și mii de ani.
Și cu timpul, sperăm că vom afla
din ce în ce mai multe despre ei.
Dar cronologia mea
începe cu Grecia miceniană
sau mai precis cu sfârșitul epocii miceniene.
Vom vorbi mai mult altă dată
despre Imperiul Micenian.
În momentul în care acest imperiu cade,
intrăm în „era întunecată” a Greciei.
Motivul pentru care este numită astfel
este legat de puținătatea izvoarelor istorice
între aproximativ 1100 și 800 î.e.n.
Există totuși un sigur eveniment
asupra căruia ar trebui să ne oprim puțin
sau despre care ar trebui să ne punem întrebări.
Este vorba despre Războiul Troian în jurul anului 1200 î.e.n.
Încă o dată, nu avem izvoare istorice suficiente
despre Războiul Troian, dar este un război celebru
care a fost relatat de Homer.
Nici despre Homer nu știm dacă a existat
sau dacă este vorba despre o tradiție literară.
Dar este menționat în Iliada
și în evenimentele ulterioare din Odiseea.
Dar, trebuie spus
că mențiunile apar sute de ani mai târziu,
iar Homer însuși este un personaj semilegendar.
Dar când se discută despre Războiul Troian
sau în filmele despre el,
este vorba despre ceva
care, dacă a existat cu adevărat,
s-a petrecut în jurul anului 1200 î.e.n.
Pe măsură ce ne îndepărtăm de „era întunecată”,
o parte dintre instituțiile
pe care le asociem acum cu grecii antici
încep să prindă contur.
Avem oracolul de la Delfi.
Oracolul delfic sau Pythia,
așa cum este cunoscut.
Aici veneau conducătorii cetăților grecești
în căutare de informații despre ce avea să se întâmple,
sub forma unor profeții.
Această instituție, oracolul de la Delfi,
există pe parcursul perioadei acoperite de cronologia mea
până în epoca romană, timp de peste 1000 de ani,
exercitând o influență extrem de importantă
asupra conducătorilor greci.
Cam în aceeași perioadă sunt înființate Jocurile Olimpice
care se țineau la Olympia
și unde oamenii participau la întreceri sportive.
Și Jocurile Olimpice antice
au continuat să existe timp de peste 1000 de ani.
Jocurile Olimpice moderne sunt doar o replică palidă,
fiind, în mod evident, inspirate din Jocurile antice,
mai ales dacă ne raportăm la durata lor de existență.
În general, când vorbim de Grecia,
majoritatea ne gândim la Grecia clasică.
Iată-ne ajunși la perioada clasică.
Vom avea materiale depre multe evenimente,
dar, în mare, este perioada dintre invaziile perșilor,
care au fost respinse,
și la ascensiunea, respectiv căderea lui Alexandru.
Aceasta este perioada în care apar
și se dezvoltă ideile legate de democrația greacă.
Pericle, strateg al Atenei,
a avut o contribuție importantă la înflorirea democrației.
În perioada în care acesta a fost conducător
s-au construit Acropole și Partenonul,
care s-au impus ca simboluri ale culturii grecești.
Din nou, totul se petrece în această perioadă.
În perioada care se vede aici.
Această perioadă ne este cunoscută
și datorită faimoșilor filosofi greci.
Aceste linii
reprezintă viața lui Socrate și a lui Platon,
discipolul lui Socrate
și fondatorul celebrei academii.
Aristotel, discipolul lui Platon
și celebrul învățător al lui Alexandru cel Mare.
Așa cum am mai spus, avem aceste orașe-stat
și altele, care sunt și ele importante.
De fapt, toate sunt importante.
Dar, această diagramă cuprinde
cele mai importante orașe-stat din Grecia antică
de care vom mai auzi.
Am vorbit despre oracolul din Delfi,
despre Jocurile din Olimpia.
Se vorbește foarte mult despre Sparta
și despre Atena.
De asemenea, veți tot auzi despre Corint și Teba.
Sparta este cunoscută pentru societatea sa militară,
admirată de mulți.
Dar trebuie să spunem că spartanii
aveau și mulți sclavi.
În funcție de perioadă,
un spartan deținea între 7 și 20 de sclavi.
Atena este celebră pentru filosofie.
De asemenea, este cunoscută ca leagănul democrației.
Este celebră pentru artă și arhitectură.
Toate aceste locuri sunt celebre pentru arhitectură.
Dar trebuie spus că în epoca sa de aur
Atena a avut un imperiu
în care orice revoltă era reprimată foarte brutal
și care subjuga, într-o anumit mod, populații diverse.
Așa că depinde foarte mult de felul în care privim lucrurile.
Vom avea multe materiale
în care vom aborda toate aceste lucruri.
Dar, la acel moment, existau aceste orașe-stat,
care deși aveau aceeași limbă
și aceeași cultură
și trimiteau oameni la Jocurile Olimpice
și se duceau la Oracolul de la Delfi,
erau state independente.
Și până la Filip al II-lea al Macedoniei,
în secolul al IV-lea, după cum vedem aici,
nu a existat nimeni care să unească cetățile grecești.
Procesul a atins apogeul în timpul fiului său, Alexandru.
Alexandrul cel Mare nu numai că a unificat Grecia,
ci a înglobat și Imperiul Persan.
După moartea sa,
care a survenit timpuriu,
a început epoca elenistică,
perioadă în care cultura greacă și-a pus amprenta
asupra întregii regiuni.
Nu doar Grecia, fostul Imperiu Persan,
Orientul Mijlociu sau Egiptul,
ci întreaga regiune a stat sub influența culturii grecești.
Iar Grecia, după cum știm, până la urmă,
a ajuns sub dominație romană,
deci depinde la ce dată dorim să ne raportăm.
La jumătatea secolului al II-lea î.e.n.
Grecia intră sub stăpânirea Romei,
urmând ca alte părți din ceea ce am putea numi
lumea elenistică să fie și ele cucerite de Roma.
De exemplu, Egiptul ptolemaic, în secolul I î.e.n.
Dar chiar și atunci,
când devine o parte a Imperiului Roman,
Grecia are asupra acestuia o influență extrem de puternică.
Alte lucruri despre care vom discuta
în legătură cu grecii,
pe lângă democrație și filosofie,
sunt războaiele.
Este interesant să vedem cum arătau războinicii greci.
Vom prezenta hopliții,
cetățeni greci și soldați în Grecia antică.
Vom vorbi pe larg și despre falangă.
Falanga este o formație în care se mergea
sau se mărșăluia umăr la umăr.
Când interveneau arcașii, soldații ridicau scuturile,
falaga deplasându-se asemănător unui blindat.
Era o metodă de luptă foarte eficientă.
Un alt lucru despre care veți auzi
în legătură cu Sparta și sclavii sunt iloții.
Aceștia erau o categorie de sclavi.
Ei nu erau deținuți de o persoană,
ci se aflau în proprietatea statului.
O altă cetate
despre care vom vorbi mult este Corintul.
Era amplasată strategic
pe Istmul Corint.
Observați că pentru a ajunge de pe continent
în Peloponez,
trebuie să treci prin Istmul Corint.
Aici este Teba, care a rivalizat serios cu Atena
în diverse perioade din istoria Greciei
în care și-a exercitat dominația.
Un ultim aspect
este că o mare parte a culturii se datorează grecilor.
Multe cuvinte le folosim și astăzi.
De exemplu, cuvântul „draconic”,
care desemnează ceva foarte dur,
vine de la legile date de Dracon
în secolul al VII-lea î.e.n., la Atena.
Dracon a fost un legiuitor atenian
care a dat o serie de legi foarte dure.
De aici vine cuvântul „draconic”.
Când vorbim de ceva „spartan”,
ne referim la un lucru de bază
sau la strictul necesar.
Originea cuvântului este legată de cultura spartană,
în care, într-adevăr,
totul se reducea la ce era necesar armatei.
Chiar și cuvântul „laconic”,
care se referă la cineva care folosește puține cuvinte
pentru a transmite ce are de zis.
Acesta vine de la numele regiunii unde se află Sparta, Laconia.
Spartani erau renumiți
pentru vorbirea lor concisă.
Când Filip al II-lea al Macedoniei
a amenințat Sparta,
spunând: „Dacă nu treceți de partea mea,”
„o să vă fac asta și asta.”
„Dacă nu intrați în regatul sau imperiul meu,”
„Voi face asta cetății”
„și oamenilor din ea.”
La care spartanii au răspuns: „Dacă.”
Acesta este un bun exemplu de vorbire laconică.
Cu un singur cuvânt au spus foarte multe.
Mă voi opri aici.
În următoarele materiale,
vom discuta toate acestea mai pe larg.
Dar este important să reținem
că Grecia antică
ocupă o perioadă istorică foarte mare
și că lucrurile pe care le asociem cu aceasta,
Acropole, Partenon, războaiele cu perșii,
marii filosofi greci,
țin, în cea mai mare parte, de perioada clasică,
considerată de mulți drept epoca de aur,
pe care o avem chiar aici.
Înainte de această perioadă,
grecii nu erau nicidecum niște filosofi în mantie.
Poate că purtau mantii,
dar la începuturi,
erau mai degrabă aventurieri și cuceritori
care trăiau probabil în mici sate
care s-au transformat în timp în orașe-stat.
În special Atena și Sparta
au avut o epocă de aur chiar în această perioadă.