Malonė ir ramybė jums visiems Jėzaus vardu.
Mano vardas Kristina.
Šiandien turiu neįtikėtiną privilegiją dalytis su jumis Dievo Žodžiu.
Meldžiuosi, kad Dievo Žodis, kurį išgirsite šiandien, negrįžtų tuščias,
bet įvykdytų Dievo tikslus jūsų gyvenime Jėzaus vardu.
Nežinau kaip jūs, bet aš mėgstu maistą ir ypač mėgstu šviežią keptą duoną.
Ir aš visada džiaugiuosi, jei einu į kepyklą
ir pamatau, kad jie tik tik išneša tuos šiltus kepaliukus.
Gatavas produktas yra nuostabus.
Ir man patinka, kai draugai ir šeima ateina manęs aplankyti,
ir kai jie įeina pro mano priekines duris,
jie pasitinkami su tuo šviežiai iškeptos duonos kvapu.
Tai taip vilioja.
Bet ar galite įsivaizduoti, kad esate pakviesti pusryčių,
bet užuot gavę tą skanų kepalą,
jums pateikiami atskiri ingredientai.
Ar įsivaizduojate, kaip baisu būtų suvalgyti puodelį paprastų miltų
ar išgerti šlakelį aliejaus, ar jei reikėtų suvalgyti pakelį mielių?
Niekam tai nepatiktų, nes atskiri ingredientai yra kartūs ir beskoniai.
Tačiau įgudęs kepėjas juos sumaišęs gali paruošti mūsų labui.
Ir prieš tai, kol duona jau galima mėgautis, ji praeina tam tikrą procesą,
minkymo procesą, ir tada paliekama pakilti.
Tada ji patenka į orkaitę.
Ir išeina nuostabus duonos kepalas.
Man tai yra gyvenimo vaizdas – ir geri, ir sunkūs laikai.
Minkymo laikai ir vėl pakilimo laikai.
Pakilimo laikas vienišose vietose, prieš atsiduriant prie krosnies,
bet be kurio negalima mėgautis amatininko keptu duonos kepalu.
Mes žinome, kas parašyta Romiečiams 8:28, ten sakoma,
kad Dievas viską daro į gerą Jį mylintiems.
Bet jei nesame atsargūs, kai išgyvename sunkius laikus,
galime būti panašūs į tuos, kurie mato individualią karčią ir beskonę gyvenimo patirtį,
manydami, kad tai viskas, nesuprantant, kad yra didesnis paveikslas,
negalvojant apie tai, kam mus ruošia Dievas.
Matote, Dievas kartais leidžia patirti sunkius laikus tam, kad mus ištobulinti, o ne pakenkti mums.
Bet jei neieškome Dievo širdies, kad aiškiai matytume gyvenimą,
mes niekada nesuprasime, ką Dievas sako apie mūsų padėtį.
Ir tai nuves mus prie šiandienos pranešimo pavadinimo – " Matykite gyvenimą aiškiai".
Aš nežinau, kokia buvo jūsų pastaroji savaitė
ir su kokiais iššūkiais ar situacijomis galėjote susidurti.
Galbūt jaučiatės vienišas.
Galbūt esate pavargęs ar sunerimęs.
Galbūt jaučiatės nesaugiai.
Galbūt esate pavargę nuo savo išlaikytinių priežiūros.
Galbūt jūs susiduriate su santykių problema ar sveikatos iššūkiu.
Galbūt tai yra finansinė kova, kurią šiuo metu turite.
Galbūt jūs tiesiog jaučiatės priblokšti
kai kurių naujienų antraščių, su kuriomis susidūrėte šią savaitę.
Galbūt gavote nerimą keliančių naujienų ir, atrodo, nematote toliau.
Na, ar galime trumpam sustoti ir prisiminti, kad mes netarnaujame Dievui,
kuris nesugeba mūsų užjausti mūsų padėty.
Jėzus Kristus yra Žodis, kuris tapo kūnu ir gyveno tarp mūsų.
Dievas, kuris jus patalpino jūsų motinos įsčiose, -
kuris žino, kiek plaukų ant jūsų galvos,
kuris žino jūsų dienų trukmę, -
tikrai žino, su kuo jūs šiuo metu susiduriate.
Ir Biblijoje rašoma Hebrajams 4:14:
„Tad, kadangi turime didį aukščiausąjį kunigą, perėjusį į dangus,
Jėzų, Dievo Sūnų, tvirtai laikykimės mūsų išpažinimo.
Nes mes turime ne tokį aukščiausąjį kunigą, kuris negalėtų atjausti mūsų silpnybių,
bet, kuris buvo visais atžvilgiais gundytas, kaip ir mes, tačiau jis nenusidėjo.
Todėl pasitikėdami artinkimės prie Dievo malonės sosto,
kad gautume gailestingumą ir rastume malonę, pagalbai reikiamu metu“.
Kadangi Jėzus Kristus jaučia tai, ką jaučiame mes, ir supranta mūsų situaciją,
šiandien priimkime tą kvietimą drąsiai stoti prieš malonės sostą
ir atraskime gailestingumą bei malonę mums prireikus,
kai akimirką praleidžiame žiūrėdami į tai, kaip Jėzus Kristus tvarkėsi savo realiose situacijose.
Ir aš noriu šiandien nuvesti mus prie Jono knygos 11. Paskaitykime nuo pirmosios eilutės.
„Dabar, vyras, vardu Lozorius, sirgo.
Jis buvo kilęs iš Betanijos, Marijos ir jos sesers Mortos kaimo.
Ši Marija, kurios brolis Lozorius dabar serga, buvo ta pati,
kuri išpylė kvepalus ant Viešpaties ir nušluostė savo plaukais jo kojas.
Taigi sesuo atsiuntė Jėzui žodį: „Viešpatie, tas, kurį tu myli, serga“.
Tai išgirdęs, Jėzus pasakė: „Šita liga ne mirčiai.
Ne, tai yra Dievo garbei, kad per tai būtų pašlovintas Dievo sūnus“.
Oho. Matote, įvyko kažkas ypatingo ir reikšmingo
tarp trečios ir ketvirtos eilučių.
Nors tai nėra aiškiai pasakyta, kad, kai Jėzus išgirdo naujieną savo fizinėmis ausimis,
jog „tas, kurį tu myli, serga“,
Jis sustojo ir klausėsi savo širdies ausimis.
Jis žiūrėjo savo tikėjimo akimis.
Jis siekė Tėvo širdies, kad aiškiai matytų gyvenimą,
kad suprastų, ką apie situaciją sako Dievas Tėvas.
Dabar mes tai žinome, nes Jėzaus atsakymas nebuvo toks, kuris kilo iš emocijų.
Jėzus nebuvo staiga priblokštas
žinia, kad Jo brangus draugas Lozorius susirgo.
Jis nepradėjo panikuoti ir neskubėjo pas šeimą
prieš tai neišsiaiškinęs, ką apie situaciją pasakys Dievas Tėvas.
Ir čia matome, kad Jėzus Kristus palaikė puikius santykius su šiuo žmogumi, Lozoriumi.
Lozorius buvo draugas, beveik kaip šeimos narys.
Tačiau Jėzus turėjo dar didesnį ryšį su Tėvu.
Jis brangino tą santykį su Tėvu.
Todėl Jis ėjo melstis slapta, prieš ką nors darydamas viešai.
Matote, žinant, ką Dievas sako apie jūsų situaciją
yra didesnė palaima nei pats gydymas, nei pats proveržis, nei pats atstatymas.
Nes tai, ką Dievas sako apie situaciją, išsprendžia problemą.
Dabar trumpam sustokime
ir pagalvokime, kaip greičiausiai reaguotume į nepalankias naujienas.
Pavyzdžiui, kai vaikas ateina pas jus
ir pasako, kad jo kūne keistas skausmas, koks jūsų pirmasis atsakymas?
Ar pradedate konsultuotis su „Dr. „Google“ ir klausiate interneto, ką jis sako apie simptomus?
Ar pastebite, kad vartote puslapius, kuriuose tėvai pasakoja apie blogiausias situacijas
prieš klausdami Dievo, ką Jis sako šiuo klausimu?
O kaip darbo vietoje?
Galbūt jūs girdėjote, kaip vyresnieji vadovai diskutuoja apie darbuotojų biudžeto apribojimus,
savanoriško pasitraukimo schemas ir atleidimus iš darbo.
Ar iš karto pereinate į savo LinkedIn profilį
ir pradedate atnaujinti savo CV, įjungiate pranešimus apie laisvas darbo vietas
prieš paklausdami Dievo, kur Jis nori, kad jūs dirbtumėte?
Ką daryti, jei gavote trumpąją žinutę iš kaimyno,
sakydami, kad jie matė jūsų sutuoktinį tame, kas jiems atrodė
kaip labai kompromituojanti situacija?
Ar iš karto pradedate jais abejoti?
Ar pradedate konsultuotis su tais, kurie leidžia jūsų vaizduotei
nevaržomai veikti, kad paremtų jūsų abejones,
prieš paklausdami Dievo, ką Jis sako apie jūsų santuoką?
Žinote, jei nesame atsargūs, net ir aplinkybės
gali padiktuoti mūsų maldos kryptį.
Kai sergame, meldžiamės, kad pasveiktume.
Kai netenkame darbo, meldžiamės dėl proveržio.
Tačiau Jėzus Kristus suprato, kad Dvasios malda kyla ne iš emocijų.
Bet kai klausiame Dievo Tėvo, ką Jis pasakys apie situaciją
ir meldžiamės pagal Jo valią, Jis mums atsako.
Matote, Jėzus suprato, kad Jis neskubės
melstis išgydymo malda, nes Dievo planas buvo didesnis.
Dievo planas buvo geresnis.
Ne, Jis ruošėsi melstis prisikėlimo malda.
Mirtį tuoj prarys pergalė.
Jo nepaskubino kitų skubėjimas.
Tiesą sakant, Jis pasiliko ten, kur išbuvo dar dvi dienas.
Dabar šis, atrodo, neveiklumas pasilikti dar dvi dienas,
iš tikrųjų buvo labai aktyvaus tikėjimo įrodymas.
Nes per šias dvi dienas Lozorius iš sergančio žmogaus tapo mirusiu.
Ir buvo tų, kurie turėjo kitokią nuomonę apie tai, ką Jėzus daro.
Kai kurie iš jų pažvelgė į Jį ir pasakė: „O, kaip Jis mylėjo“.
Tačiau kiti žiūrėjo į Jį ir kalbėjo kritikuodami
ir pasakė: „Na, jei Jis būtų išvykęs anksčiau,
Jis galėjo pasimelsti už šį žmogų ir jį išgydyti.
Galų gale, argi Jis neatvėrė neregiui akių?"
Tačiau Jėzaus Kristaus nesudomino kitų nuomonė ir nesuklaidino.
Jis tvirtai laikėsi Dievo pažado,
kad ši liga ne mirčiai, bet bus Dievo garbei.
Taigi, pažiūrėkime 38 eilutėje, kas atsitinka Jėzui, atvykus į vietą.
„Jėzus, dar kartą giliai sujaudintas, atėjo prie kapo.
Tai buvo urvas su akmeniu, padėtu skersai įėjimo.
„Nuriskite akmenį“, – pasakė jis.
„Bet, Viešpatie“, – tarė mirusiojo sesuo Morta,
'jau dvokia, nes jis ten išbuvo keturias dienas.'
Tada Jėzus tarė: 'Ar nesakiau tau, kad jei tikėsi, pamatysi Dievo šlovę?'
Tad jie nurito akmenį.
Tada Jėzus pakėlė akis ir pasakė: „Tėve, aš tau dėkoju“.
Taip. Jėzus pasakė: „Ačiū tau“ prieš tą mirusį, dvokiantį lavoną.
Dabar supraskite labai aiškiai.
Jėzus Kristus nebuvo socialiai nepatogus.
Nėra tai, kad Jis nesuprato tos dienos kultūrinių užuominų. Ne.
Bet Jėzus Kristus buvo rytojaus mąstytojas.
Matote, kai jis buvo Lozoriaus kapinėse,
mintyse Jis buvo atgimimo vietoje, –
nes Jis suprato, kad tai ne tik galimybė,
kad Jis parodytų žmonėms užuojautą
arba eitų melstis išgydymo malda.
Ne, tai buvo proga parodyti, kad Jis yra Prisikėlimas ir Gyvenimas,
kad tai, kas buvo mirę, joks gydytojas negalėtų atkurti, joks terapeutas negalėtų išpirkti,
jokia žmogiškoji jėga ar galia negalėtų atgaivinti, tik – Jėzus Kristus gali prikelti!
Tai suteikė Jam drąsos ir pasitikėjimo stovėti prieš tą lavoną, -
griūvant situacijai, dėl kurios visi sielvartavo,
ir sakyti: 'Tėve, aš tau dėkoju'.
„Ačiū tau, kad mane išgirdai. Žinojau, kad tu visada mane girdi,
bet aš tai pasakiau čia stovinčių žmonių labui,
kad jie patikėtų, jog Tu mane siuntei“.
Ir kai Jis tai pasakė, Jėzus sušuko garsiu balsu: 'Lozoriau, išeik!'
Ir negyvėlis išėjo“.
Oho. Kokiam pergalingam Dievui mes tarnaujame!
Matote, kai ieškote Dievo širdies ir aiškiai matote gyvenimą,
galite būti laimingi net tada, kai išoriškai nėra kuo džiaugtis.
Taigi, žiūrovai visame pasaulyje,
ar šiandien pasakėte ačiū Jėzui, nepaisant savo padėties?
Jei ne, padarykite tai dabar.
Taip, galbūt ištvėrėte verksmą naktį.
Bet krikščionims Biblija sako, kad džiaugsmas ateina ryte.
Galbūt jūs patys patyrėte šio pasaulio bėdas.
Tačiau Dievo Žodyje sakoma: „Būkite drąsūs, nes aš juos nugalėjau“.
Galbūt esate susipažinę su strėle, kuri skraido dieną
arba maru, kuris persekioja naktį, arba užkratu, kuris užklumpa vidurdienį.
Bet kaip prie Dievo vaiko, tai nepriartės prie jūsų.
Tiesą sakant, šiuo metu jūs galite eiti per mirties šešėlio slėnį.
Bet jei Viešpats yra jūsų Ganytojas, nebijokite pikto.
Emanueliui, Dievas yra su tavimi.
Taigi jau dabar pradėkite ugdyti padėkos požiūrį,
dėkingą požiūrį, nepaisant jūsų padėties.
Matote, kai dėkojate Dievui tikėjimu ir atsidavimu,
jis panardina tamsos karalystę į painią sumaištį.
Taip, būtent tai atsitiko 2 kronikų 20 skyriuje,
kai Izraelio žmonės susidūrė su nepalankiomis naujienomis.
Noriu perskaityti iš 2 Kronikų 20:1.
„Po to, moabitai ir amonitai su kai kuriais meunitais
atėjo kariauti su Jehozapatu.
Kai kurie žmonės atėjo ir pasakė Jehozapatui:
„Didžiulė kariuomenė ateina prieš tave iš Edomo, iš kitos Negyvosios jūros pusės.
Ji jau yra Hacecon-Tamare, kuris yra En-Gedis.
Sunerimęs Jehozapatas nutarė...“
Ar jis nutarė pulti į depresiją?
Ar jis pradėjo konsultuotis dėl alternatyvių sprendimų? Ne.
"Jehozapatas nusprendė pasiteirauti Viešpaties ir paskelbė pasninką visai Judai.
Judos žmonės susirinko ieškoti Viešpaties pagalbos;
jie atvyko iš visų Judos miestų Jo ieškoti“.
Ir tada 12 eilutėj jie pasakė: „Dieve mūsų, ar neteisi jų?
Nes mes neturime galios susidurti su šia didžiule mus puolančia armija.
Mes nežinome, ką daryti, bet mūsų akys nukreiptos į Tave“.
Taigi, kai Izraelio žmonės išgirdo šią nepalankią žinią,
jie sužinojo, kad buvo užpulti, -
jie šaukėsi Viešpaties ir tarė:
„Nežinome, ką daryti, bet mūsų akys nukreiptos į tave.
Nes iš tikro mūsų situacija atrodo kaip mirtis ir sunaikinimas,
bet Tavo Žodis nukreips mus į gyvenimą.
Taigi mes ieškome Tavo širdies, kad aiškiai matytume gyvenimą".
Ir žinote ką? Dievas yra ištikimas! Šis atsakymas buvo pateiktas 15 eilutėje.
Jis tarė: „Klausyk, karaliau Jehozapatai ir visi Judos ir Jeruzalės gyventojai,
štai ką jums sako Viešpats:
Nebijokite ir nesunerimkite dėl šios didžiulės kariuomenės.
Nes mūšis yra ne jūsų, bet Dievo“.
Ir 17 eilutė: „Jums nereikės kovoti šios kovos. Užimkite savo pozicijas;
stovėkite tvirtai ir pamatysite išgelbėjimą, kurį Viešpats jums duos, Juda ir Jeruzale“.
Ir įrašykite savo vardą ten, kur jis yra asmeninis.
"Nebijokite. Nesunerimkite.
Rytoj išeikite prieš juos ir Viešpats bus su jumis“.
Taigi, žinote, kas atsitiko?
Karalius Jehozapatas, vadovaujamas Šventosios Dvasios, išsiuntė žmones pirma kariuomenės
pakelti gyriaus šūksnį,
dėkoti Dievui už Jo ištikimybę per kartų kartas,
sakydamas: „Dėkokite Viešpačiui, nes Jo meilė pasilieka per amžius“.
Oho! Koks didelis tikėjimas.
Žinote, kiekvienas gali pasakyti: „Ačiū, Jėzau“, po stebuklo,
kai nėštumo testas yra teigiamas
arba, kai tas darbo laiškas patenka į jūsų pašto dėžutę,
arba kai tos fizinės ligos nebėra.
Tačiau reikia tikėjimo, kad galėtume akis į akį stoti su priešu ir dėkoti Viešpačiui,
nes Jo meilė išlieka per visas kartas.
Bet tai šioje situacijoje padarė Dievo tauta.
Jie pasitikėjo tai darydami, nes ieškojo Dievo širdies ir aiškiai matė gyvenimą.
Jie suprato, ką Dievas turėjo pasakyti apie jų padėtį.
Ir atsitiko kažkas neįtikėtino.
Taip. Priešas buvo toks sutrikęs, kad pradėjo pulti vieni kitus
ir tą dieną išsipildė Dievo Žodis.
Izraelio žmonėms tereikėjo likti vietoje ir pamatyti, kad mūšis laimėtas.
Taigi, kokia čia pamoka?
Kai dėkojate Dievui, nepaisant jūsų padėties, jūsų padėtis pasikeis.
Kai dėkojate Dievui, nepaisant jūsų padėties,
tai susilpnina velnio ryžtą,
kamuoti jus liga, negalia, priespauda.
Kuo velnias jums daugiau sukelia ligų,
tuo labiau dėkokiteDievui,
tuo labiau atsiduokite maldai,
tuo labiau Jam atsiduokite,
tada velnio planas žlugs ir jūsų padėtis pasikeis.
Taigi dabar pasakykime: „Ačiū, Jėzau Kristau.
Neskęsiu depresijoje.
Manęs nesugniuždys infliacijos tempai.
Ne, aš neskęsiu, kai mano Dievas yra Dievas, vaikštantis vandeniu.
Taip. Aš nebijau mirties ir sunaikinimo,
kai mano Dievas yra Prisikėlimas ir Gyvenimas. Aleliuja!
Manęs neslėgs mano silpnumas ar mintys apie bevertiškumą,
kai Jėzus apvilko mane stiprybe ir orumu“.
Šiuo metu pradėkite juoktis nebijodami ateities.
Pradėkite vaikščioti kaip palaimintas vaikas.
Nustokite kalbėti apie savo aplinkybes.
Nustokite dejuoti dėl savo nevaisingumo,
nes ištikimoji Viešpaties meilė amžina.
Taigi, šiandien skyrėme akimirką ieškoti Dievo širdies, žiūrėdami į Jo Žodį.
Meldžiu, kad šis Dievo Žodis pasiliktų jumyse ir jūs jame,
ir jūs aiškiai pamatysite gyvenimą Jėzaus vardu. Amen!