Koliko znamo,
srednjovekovnu Englesku nikad nisu napali ledeni zombiji,
niti su je terorisali zmajevi,
već je bila uzdrmana borbom za moć između dve aristokratske porodice
koja se protegla kroz generacije
i u kojoj je učestvovala široka plejada likova
sa složenim motivima i nestalnom lojalnošću.
Ovo vam možda zvuči poznato
zato što je istorijski konflikt poznat pod imenom Rat ruža
poslužio kao osnova za većinu dešavanja u Igri prestola.
Uzrok pravog rata bila je smrt kralj Edvarda III, 1377. godine.
Edvardov najstariji sin umro je pre svog oca,
ali je njegov desetogodišnji sin, Ričard II,
nasledio presto pre Edvardova tri živa brata.
Zbog preskakanja cele jedne generacije
njihovi razni potomci su dugo prisvajali pravo na presto,
naročito Lankasteri, koji potiču od Edvardovog trećeg sina,
i Jorkovi, koji potiču od njegovog četvrtog sina.
Ime sledećih ratova
vodi poreklo od simbola koji se vezuju za ove dve porodice,
bele ruže Jorkovih, i crvene ruže Lankastera.
Lankasteri su prvi došli na presto
kada je Ričard II svrgnut sa vlasti od strane svog rođaka Henrija IV 1399.
Uprkos mestimičnim neredima,
njihova vlast je bila čvrsta sve do 1422. godine,
kada je posle smrti Henrija V u vojnoj kampanji
maloletni Henri VI postao kralj.
Kako je bio neodlučan i pod uticajem savetnika,
Henri je bio primoran da oženi Margaret Anžujsku da bi dobio podršku Francuza.
Margaret je bila lepa, ambiciozna,
i nemilosrdna kada je trebalo ukloniti bilo koju pretnju njenoj moći,
i pre svega, nije verovala Ričardu od Jorka.
Jork je bio kraljev bliski savetnik i odani general,
ali ga je kraljica sve više terala u stranu,
unapređujući svoje omiljene pristalice, kao što su Vojvode od Safolka i Samerseta.
Jorkove kritike njihovog neprikladnog vođenja rata protiv Francuske
koštale su ga izbacivanja sa dvora i prebacivanja u Irsku.
U međuvremenu, gomilali su se vojni neuspesi,
a podmitljiva vlast Margaret i njenih saveznika
izazvala je široko nezadovoljstvo.
U sred tog haosa
Ričard od Jorka se vratio sa vojskom da uhapsi Samerseta i uvede reforme na dvoru.
U početku neuspešan, ubrzo je dobio svoju šansu
kada je proglašen Zaštitnikom kraljevstva
nakon što je Henri pretrpeo nervni slom.
Međutim, nakon manje od godinu dana,
Henri se naglo oporavio
pa ga je kraljica nagovorila da ukine Jorkove reforme.
Jork je pobegao i ponovo digao vojsku.
Iako nije mogao da preuzme vlast direktno,
uspeo je da bude ponovo postavljen na mesto zaštitnika
a sebe i svoje naslednike imenovao je za Henrijeve naslednike.
Ali, umesto krune,
Jorkova glava je dobila kolac
nakon što je ubijen u bici sa kraljičinim podanicima.
Njegov mladi sin preuzeo je pravo na vlast i krunisan je kao Edvard IV.
Edvard je izvojevao veliki uspeh protiv Lankastera.
Henrija su uhvatili,
dok je Margaret pobegla u izgnanstvo
sa svojim navodno svirepim sinom, Edvardom od Vestminstera.
Ali novokrunisani kralj je napravio tragičnu političku grešku
pošto se povukao iz svog prvog ugovorenog braka sa francuskom princezom
kako bi se u tajnosti venčao udovicom sitnog plemića.
To je otuđilo njegovog najmoćnijeg saveznika, Vojvodu od Vorvika.
Vorvik je stupio u savez sa Lankasterima,
okrenuo Edvardovog ljubomornog mlađeg brata, Džordža, protiv njega,
pa je čak uspeo na kratko da vrati Henrija na mesto kralja.
Ali, to nije trajalo dugo.
Edvard je preoteo presto,
Lankasterski princ je ubijen u bici,
a sam Henri je umro u zatočeništvu ubrzo nakon toga.
Ostatak vladavine Edvarda IV je protekao mirno,
ali nakon njegove smrti 1483. godine, krvoproliće se nastavilo.
Iako je trebalo da ga nasledi njegov dvanaestogodišnji sin,
Edvardov mlađi brat Ričard III proglasio je svog nećaka nezakonitim
zbog tajnog braka njihovog oca.
Sam je sebe postavio na presto, a dečake strpao u zatvor.
Iako niko ne zna šta se na kraju zbilo sa njima,
nakon nekog vremena prinčevi su nestali
a Ričardova moć je delovala stabilno.
Ali njen kraj je došao nakon samo dve godine
preko uskog mora Engleskog kanala.
Henri Tjudor je bio direktni naslednik prvog Vojvode od Lankastera,
odrastao u izgnanstvu nakon smrti svog oca u prethodnoj pobuni.
Kako je Ričardovo preotimanje vlasti dovelo do razdora među Jorkovima,
Henri je dobio podršku za svoje pravo na vlast.
Digao je vojsku u Francuskoj, prešao Lamanš 1485. godine,
i ubrzo porazio Ričardove snage.
A stupajući u brak sa Elizabetom od Jorka, starijom sestrom nestalih prinčeva,
novokrunisani Henri VII ujedinio je dve ruže
i stavio tačku na skoro stogodišnji rat.
Često mislimo da su istorijski ratovi presudni konflikti
sa jasno određenim pobednicima i gubitnicima,
ali nam Rat ruža, kao i štivo koje su inspirisali,
pokazuju da pobede mogu biti neizvesne,
savezništva nestabilna,
pa čak i moć kraljeva prolazna kao godišnja doba.