Одного разу, давним-давно,
жив могутній відлюдник на ім'я Лок Та Моні Ейсей.
У нього було три преспективних учні:
Моні Мекхала, чудова богиня морів,
Ворачун, царське уособлення землі,
та Ріем Ейсо, демон, чиє серце горіло пристрасним полум'ям.
Лок Та бажав наділити даром учня, який того найбільше заслуговував.
Аби визначити, хто з трьох це був, він оголосив змагання:
хто перший принесе кухоль, повний ранкової роси,
той стане володарем цього загадкового дару.
Коли настали сутінки, Ворачун та Ріем Ейсо пішли до лісу.
Вони торкнулись кожного листочка та травинки,
нетерпляче струшуючи дорогоцінну рідину в свої кухлі.
Коли вони повернулись до халупи відлюдника,
то побачили Моні Мекхалу, яка терпляче сиділа з повним кухлем ранкової роси.
Вона залишила свою шаль на вулиці на ніч
і виграла, просто викрутивши тканину в кухоль.
Будучи гордим за своїх учнів та люблячи їх наче власних дітей,
Лок Та здивував усіх трьох подарунками.
Він перетворив росу, яку зібрав Ріем Ейсо, у діамантову сокиру,
росу Ворачуна в магічний кинджал,
а Моні Мекхали - в кришталеву кулю, досі небачену.
Незабаром Ріем Ейсо став заздрити та вирішив відібрати подарунок Мекхали.
Він з Ворачуном намагались звабити богиню, аби здобути дорогоцінний скарб.
Але вона відкинула всі їхні залицяння та полетіла геть.
Ріем Ейсо вирішив забрати кристал силою.
Ріем Ейсо злетів у повітря у пошуках Моні Мекхали,
гнаний вперед шаленою заздрістю.
На шляху він зустрів Ворачуна та напав на нього,
знаючи, що праведний принц не дозволить викрасти кристал.
Демон здобув перемогу в запеклій битві
та відкинув Ворачуна в бік гори.
Впевнений у смерті Ворачуна,
Ріем Ейсо продовжив пошуки, доки не знайшов Моні Мекхалу.
Він вимагав, щоб вона та її друзі або підкорились йому,
найкращому учневі Лок Та і законному володареві кришталевої кулі,
або загинули, як Ворачун.
Мекхала, безстрашно відмовилась та полетіла в хмари,
сподіваючись відволікти демона від друзів.
Ріем Ейсо ковтнув приманку, прориваючись крізь дощові хмари в своїй погоні.
І будучи достатньо далеко, Мекхала вступила в бій з переслідувачем.
Ріем Ейсо востаннє повторив свою вимогу, але богиня залишилась незворушною.
Розлючений, він почав розмахувати діамантовою сокирою.
Він ще не встиг застосувати зброю, як Мекхала кинула свою кулю в повітря.
Коли вона полетіла високо в небо,
почала випромінювати могутні спалахи блискавок, які осліпили демона.
Ріем Ейсо випустив свою сокиру в шаленому розпачі.
Коли зброя летіла вниз, то розсікала хмари,
породивши гучні гуркоти грому.
І коли блискавка та грім змішались,
з небес впали дорогоцінні краплі води: дощ.
Мекхала наблизилась до Ріема Ейсо, тепер сліпого та безсилого без сокири.
Вона думала, що зробити з вбивцею.
Пам'ятаючи про доброту та любов її вчителя,
Моні Мекхала вибрала співчуття та полетіла в небо.
Незабаром Ріем Ейсо відновив свою силу, знайшов сокиру та послідував за нею.
Грім, блискавки та дощ продовжували танцювати над землею.
Краплі падали на Ворачуна та оживили його,
його шкіра стала золотою, наче рисове поле, готове до збору урожаю.
Схопивши свій чарівний кинджал,
він полетів у небо, шукаючи Ріема Ейсо та Моні Мекхалу.