Некада давно,
постојао је моћни пустињак под именом Лок Та Мони Ејсеј.
Имао је три ученика која су обећавала:
Мони Мекалу, брилијантну богињу мора,
Ворачуна, који је био принчевско отелотворење земље,
и Ријема Есоа, демона чије је срце изгарало у страственој ватри.
Лок Та је пожелео да дарује свог најзаслужнијег ученика.
Да би одлучио који је то међу три ученика, објавио је одржавање такмичења:
онај ко се први врати са чашом пуном јутарње росе
постаће власник овог мистериозног дара.
У сумрак су се Ворачун и Ријем Есо запутили у шуму.
Нису пропустили ниједан лист или влат траве
и нестрпљиво су са њих отресли драгоцену течност у своје чаше.
Када су се вратили у пустињакову колибу,
видели су Мони Мекалу како стрпљиво седи са чашом пуном јутарње росе.
Оставила је свој шал напољу током ноћи
и победила у такмичењу тако што је једноставно исцедила тканину над чашом.
Поносан на све своје ученике, уз љубав као да су му рођена деца,
Лок Та их је сво троје изненадио даровима.
Росу коју је Ријем Есо прикупио претворио је у дијамантску секиру,
Ворачунову у магични бодеж,
а росу Мони Мекале претворио је у кристалну куглу
каква никада раније није виђена.
Ускоро је Ријем Есо постао љубоморан и одлучио да мора имати Мекалину награду.
Он и Ворачун су покушали да се удварају богињи
да би добили драгоцени драгуљ.
Али, након што их је одбила и одлетела,
Ријем Есо је одлучио да силом узме кристалну куглу.
Ријем Есо је летео у потрази за Мони Мекалом,
а покретао га је љубоморни бес.
На путу је срео Ворачуна и напао га,
јер је знао да му праведни принц никада неће дозволити да украде кристал.
Демон је добио преимућство усред захуктале борбе
и зафрљачио Ворачуна у обронак планине.
Сигуран да је Ворачун мртав,
Ријем Есо је наставио своју потрагу док коначно није пронашао Мони Мекалу.
Захтевао је да се она и њене пријатељице покоре њему,
најбрилијантнијем ученику Лока Таа и законитом власнику кристалне кугле,
или да умру као Ворачун.
Мекала је неустрашиво то одбила и одлетела у облаке,
у нади да ће одвући демона од својих пријатељица.
Ријем Есо је загризао мамац, јездећи кроз облаке у бесомучној хајци.
Када су се довољно удаљили, Мекала се супротставила свом гоничу.
Ријем Есо је последњи пут затражио исто, али је богиња остала непоколебива.
Разјарен, почео је да маше својом дијамантском секиром.
Пре него што је завитлао својим оружјем, Мекала је бацила своју куглу у ваздух.
Док се уздизала у небо,
испуштала је снажне муње које су заслепиле демона.
Ријем Есо је испустио своју секиру у лудачком очају.
Док је оружје летело кроз ваздух, пресецало је облаке,
стварајући јаку, непрестану грмљавину.
А када су се муње и громови помешали,
драгоцено семе воде пало је са небеса: киша.
Мекала се приближила Ријему Есоу,
заслепљеном и немоћном сада када је остао без секире.
Размишљала је шта би требало да уради убици.
Због сећања на љубазност и љубав свог учитеља,
Мони Мекала је изабрала саосећање и одлетела у небо.
Недуго након тога, Ријем Есо је повратио снагу, пронашао секиру и пошао за њом.
Муње, громови и киша наставили су свој плес свуда по земљи.
Неколико капи је пало на Ворачуна и оживело га,
на његову кожу боје злата попут пиринчаних поља спремних за жетву.
Зграбио је свој магични бодеж
и полетео у небо у потрази за Ријемом Есоом и Мони Мекалом.