Kao mali sam voleo da igram žmurke,
mnogo.
Jednom sam mislio da je krošnja drveta sjajno mesto za skrivanje,
ali sam pao i polomio ruku.
Počeo sam prvi razred sa gipsom preko celih grudi.
Skinuo sam ga posle šest nedelja, ali i dalje nisam mogao da pomeram lakat,
i morao sam da idem na fizikalnu terapiju, da ispravljam i savijam lakat,
100 puta dnevno, 7 dana u nedelji.
Jedva sam uspeo.
Bilo mi je bolno i dosadno i zbog toga mi je trebalo još 6 nedelja da ozdravim.
Mnogo godina kasnije, moja majka je dobila adhezivni kapsulitis,
zbog čega je imala bolove i ukrućeno rame.
Osoba za koju sam mislio da ima super moći,
odjednom nije mogla sama da se obuče, ni da spremi hranu.
Svake nedelje je išla na fizikalnu terapiju ali, kao i ja,
kod kuće skoro da i nije vežbala,
i trebalo joj je preko 5 meseci da ozdravi.
Bila nam je potrebna fizikalna terapija,
proces izvođenja vežbi ponavljanja,
da bi povratili pokretljivost izgubljenu usled nesreće ili povrede.
U početku terapeut radi sa pacijentom,
ali kasnije, pacijent mora sam da izvodi vežbe kod kuće.
Ali pacijentima je terapija dosadna, nervira ih, i dugo traje.
Nažalost, oko 70% pacijenata ne ispoštuje terapiju.
To znači da većina pacijenata ne radi vežbe,
i stoga, mnogo više vremena mora da prođe do poboljšanja.
Svi terapeuti se slažu da vežbe smanjuju vreme oporavka.
Ali pacijentima nedostaje motivacije.
Zajedno sa troje prijatelja - svi smo kompjuterski štreberi -
zapitali smo se,
zar ne bi bilo sjajno kada bi pacijenti mogli da se igraju do oporavka?
Počeli smo sa izgradnjom MIRA, softverom za PC,
koji koristi Kinect, kameru koja snima pokret,
da bi pretvorili standardne vežbe u video igrice.
Moj terapeut je zakazao termin za terapiju.
Da vidimo kako to izgleda.
Prva igra zahteva da upravljate pčelom gore i dole,
da biste sakupili polen za košnicu, dok izbegavamo druge bube.
Ja kontrolišem pčelu, savijajući i ispravljajući lakat,
kao kada sam imao 7 godina, posle skidanja gipsa.
Pre pravljenja igre, pričali smo sa terapeutima,
da bismo saznali koje pokrete pacijenti prave.
Onda smo napravili igru, da bismo dali pacijentima proste i motivišuće zadatke.
Softver je krajnje podesiv,
a i terapeuti mogu da kreiraju sopstvene vežbe.
Koristeći softver, moj terapeut se snimao izvodeći vežbe bočnog dizanja ruku,
koji je jedan od pokreta koje je moja majka morala da radi.
Mogu da pratim mog terapetuta na levoj strani ekrana,
dok na desnoj vidim sebe kako izvodim pokrete.
Osećam se angažovanijim i samouverenijim, dok radim sa terapeutom,
vežbe koje on misli da su najbolje za mene.
To faktički širi upotrebu programa za terapeute,
da smišljaju vežbe za koje oni misle da su najbolje.
Ovo je igra aukcijske kuće za prevenciju padova.
Dizajnirana je da ojača mišiće, i poboljša ravnotežu.
Kao pacijent, vežbam pokrete ustajanja i sedanja,
i kada ustanem,dajem ponudu za predmet koji želim da kupim.
(Smeh)
Za dva dana, moja baka će napuniti 82 godine,
i za ljude sa preko 80 godina, postoji 50% šanse
da padnu jednom godišnje, što može da dovede do lomljenja kuka ili nečeg goreg.
Slabi mišići i poremećena ravnoteža su glavni uzrok padova.
Sprečavanjem uzročnika, kroz vežbanje će pomoći starijim ljudima
kao što je moja baka, da budu bezbedniji.
Kada završim sa vežbanjem,
MIRA mi pokaže izveštaj napretka mojih vežbi.
Upravo sam vam pokazao tri različite igre za decu, odrasle i penzionere.
Mogu se korstiti kod ortopedskih i neuroloških pacijenata,
i uskoro će moći da se koristi kod dece sa autizmom,
mentalnim problemima i problemima sa govorom.
Moj terapeut može da pogleda moj profil,
i vidi podatke prikupljene tokom mog vežbanja.
Može videti koliko sam pokreta napravio, koliko sam poena sakupio,
kojom brzinom sam pravio pokrete itd.
Te podatke može koristiti da bi prilagodio tretman.
Veoma mi je drago što se program koristi u preko 10 klinika širom Evrope i Amerike,
a u toku je i izrada kućne varijante.
Želimo da omogućimo terapeutima da mogu da prepišu ovaj tretman,
a i pacijentima da im bude zanimljivije tokom oporavka kod kuće.
Da smo moja majka i ja imali ovako nešto, kada nam je terapija bila potrebna,
bili bismo uspešniji u praćenju terapije, i pre se oporavili.
(Smeh) Hvala vam.
(Aplauz)
Tom Rajli: Kozmine, kaži mi, koji je ovo hardver koji užurbano nose odavde?
Od čega se sastoji i koliko košta?
Kozmin Mihaiu: To je Microsoft Surface Pro 3 demo, ali vam je dovoljan
običan računar i Kinect, koji je 120 dolara.
TR: U redu, a Kinect se koristi uz X-Box za 3D igre?
KM: Upravo tako, ali ti ne treba X-Box, treba ti samo kamera.
TR: Znači, ovo je rešenje za manje od 1000 dolara.
KM: Da, definitivno, za 400 dolara ga možete koristiti.
TR: Znači, sada radiš kliničke testove? KM: Da.
TR: I nadate se da će biti kućna verzija, da ću moći da radim vežbe kod kuće,
a terapeut na klinici će moći da vidi kako mi ide.
KM: Upravo tako.
TR: Kul. Hvala ti puno. KM: Hvala tebi.
(Aplauz)