Ja kāds tev jautātu, kuri ir bijuši bagātākie cilvēki vēsturē,
kurus tu nosauktu?
Varbūt kādu baņķieri-miljardieri vai korporāciju magnātu,
piemēram, Bilu Geitsu vai Džonu D. Rokfelleru.
Kā būtu ar afrikāņu karali Mūsu Kitu I?
Valdot Mali impērijā mūsu ēras 14. gadsimtā,
Mansa Mūsa jeb [tukojumā] karaļu karalis
uzkrāja bagātību, kas, iespējams, viņu padarīja
par vienu no bagātākajiem cilvēkiem, kāds jelkad dzīvojis.
Taču viņa milzīgā bagātība bija tikai viena viņa bagātīgā mantojuma daļa.
1312. gadā, Mansam Mūsam nākot pie varas,
lielāko daļu Eiropas bija izpostījis bads un pilsoņu kari.
Taču daudzas afrikāņu karaļvalstis un islāma pasaule zēla,
un Mansam Mūsam bija liela loma
šo zelšanas augļu atvešanā uz savu karalisti.
Stratēģiski anektējot Timbuktu pilsētu
un atjaunojot varu pār Gao pilsētu,
viņš ieguva kontroli pār nozīmīgiem tirdzniecības ceļiem
starp Vidusjūru un Rietumāfrikas piekrasti,
turpinot izplešanās posmu, kurā krasi palielinājās Mali izmērs.
Mali impērijas teritorija bija bagāta ar dabas resursiem,
piemēram, zeltu un sāli.
Mansas Mūsas bagātības apmērus pasaule pirmoreiz ieraudzīja 1324. gadā,
viņam dodoties svētceļojumā uz Meku.
Viņš nebija no tiem taupīgākajiem —
viņa karavāna stiepās tik tālu, cik tālu vien sniedzās skatiens.
Ziņas par šo ceļojumu lielākoties balstās uz mutvārdu liecībām
un atšķirīgiem rakstu avotiem,
tāpēc nav skaidrības visos sīkumos.
Taču vairums ir vienisprātis
par šīs ekskursijas izšķērdīgajiem apmēriem.
Hroniķi apraksta svītu ar desmitiem tūkstošu kareivju,
civiliedzīvotāju
un vergu,
500 smalkā zīdā tērpušos vēstnešu ar zelta nēšiem,
un daudziem ar zelta stieņiem apkrautiem kamieļiem un zirgiem.
Piestājot tādās pilsētās kā Kaira,
Mansa Mūsa esot tērējis milzum daudz zelta,
dodot naudu nabagiem, pērkot suvenīrus
un pa ceļam pat ceļot mošejas.
Viņa tēriņi pat varētu būt destabilizējuši reģionālo ekonomiku,
izraisot milzu inflāciju.
Šis ceļojums esot ildzis vairāk nekā gadu un, Mansam Mūsam atgriežoties,
nostāsti par viņa apbrīnojamo bagātību bija aizceļojuši līdz Vidusjūras ostām.
Mali un tās karali pacēla teju leģendārā statusā,
ko nostiprināja tās iekļaušana 1375. gada Katalāņu atlasā.
Šajā vienā no vissvarīgākajām viduslaiku Eiropas pasaules kartēm
karalis ir attēlots turam zizli un mirdzošu zelta tīrradni.
Mansa Mūsa bija burtiski nopircis savas impērijas vietu kartē.
Taču karalim rūpēja ne tikai materiālās bagātības.
Kā dedzīgs musulmanis, viņš sevišķu interesi izrādīja Timbuktu,
kas jau pirms tās aneksēšanas bija reliģijas un izglītības centrs.
Pēc atgriešanās no sava svētceļojuma
viņš ar andalūziešu arhitekta palīdzību tur uzcēla diženo Džinguereberas mošeju.
Viņš arī nodibināja lielu universitāti, vēl vairāk paceļot pilsētas reputāciju
un piesaistot izglītotos un studentus no visas islāma pasaules.
Mansas Mūsas valdīšanas laikā impērija kļuva urbanizēta,
ar skolām un mošejām simtiem blīvi apdzīvotās pilsētās.
Karaļa bagātīgais mantojums turpināja pastāvēt paaudzēm ilgi,
un līdz šai dienai ir mauzoleji, bibliotēkas un mošejas,
kas stāv kā liecība šim Mali vēstures zelta laikmetam.