Tehnologija može promijeniti naše razumijevanje prirode.
Uzmite na primjer slučaj lavova.
Kroz stoljeća, govoreno je kako ženke lavova
obavljaju sav lov na otvorenoj savani
a lavovi mužjaci ne rade ništa sve dok ne dođe vrijeme za večeru.
I vi ste to čuli, vidim.
Pa nedavno, vodio sam kampanju mapiranja iz zraka
u Nacionalnom parku Kruger u Južnoj Africi.
Naši su kolege stavili ovratnike za praćenje preko GPS
na muške i ženske lavove,
a mi smo mapirali njihovo lovačko ponašanje
iz zraka.
Niže lijevo pokazuje lavove kako promatraju
stado impala radi lova,
a desno pokazuje što zovem
lavlji pregled.
To je kako daleko lav može vidjeti u svim smjerovima
dok mu ili joj pogled nije prekinut vegetacijom.
A što smo otkrili
je da muški lavovi nisu lijeni lovci
kako što smo mislili.
Samo koriste drugačiju strategiju.
Dok lavice love
na otvorenoj savani
preko velikih udaljenosti, obično tijekom dana,
muški lavovi koriste strategiju zasjede
u gustoj vegetaciji, i često noću.
Ovaj video pokazuje lovački pregled
lavova mužjaka lijevo
a ženki desno.
Crvena i tamnije boje pokazuju gušću vegetaciju,
a bijelo su širom otvoreni prostori.
A ovo je pregled točan doslovno u razini očiju
mužjaka i ženke lava u lovu.
Odjednom, dobijete vrlo jasno razumjevanje
vrlo sablasnih uvjeta pod kojima
muški lavovi obavljaju svoj lov.
Navodim ovaj primjer za početak,
jer naglašava kako malo znamo o prirodi.
Već je obavljena ogromna količina rada
u pokušaju da se uspori gubitak naših tropskih šuma,
a gubimo šume brzom stopom,
kao što je prikazano crvenom na slajdu.
Nalazim ironičnim da radimo toliko puno,
a ipak ova su područja zapravo nepoznata znanosti.
Pa kako možemo sačuvati što ne razumijemo?
Sad, ja sam globalni ekolog i istraživač Zemlje
sa pozadinom u fizici i kemiji
i biologiji i mnoštvu drugih dosadnih predmeta,
ali iznad svega, opsjednut sam onime što ne znamo
o našem planetu.
Pa sam stvorio ovo,
Carnegiejev zračni opservatorij, ili CAO.
Može izgledati poput aviona sa lijepim bojama,
ali opremio sam ga sa preko 1000 kilograma
visokotehnoloških senzora, računala,
i vrlo motiviranom posadom
znanstvenika o Zemlji i pilota.
Dva od naših instrumenata su vrlo jedinstveni:
jedan se zove oslikavajući spektrometar
koji može mjeriti kemijski sastav
biljaka dok ih nadlijećemo.
Drugi je skup lasera,
vrlo moćnih lasera,
koji pucaju s donjeg dijela aviona
prelazeći preko ekosustava
i mjereći ga pri gotovo 500.000 taktova u sekundi
u 3D visoke razlučivosti.
Ovdje je slika mosta preko Golden Gatea
u San Franciscu, ne daleko od gdje živim.
Iako smo letjeli ravno iznad ovog mosta
snimili smo ga u 3D, ulovili njegovu boju
u samo nekoliko sekundi.
Ali prava je moć CAO
njegova sposobnost da uhvati stvarne sastavne dijelove
raznih ekosustava.
Ovo je gradić u Amazoni,
oslikan sa CAO.
Možemo sjeckati kroz naše podatke
i vidjeti, na primjer, 3D strukturu
vegetacije i građevina,
ili možemo koristiti kemijsku informaciju
da odredimo kako brzo biljke rastu
dok ih nadlijećemo.
Najtoplije ružičaste su najbrže rastuće biljke.
I možemo vidjeti bioraznolikost na načine
koje nikad niste mogli ni zamisliti.
Ovo je kako kišna šuma može izgledati
dok letite iznad nje u balonu.
Ovo je kako mi vidimo kišnu šumu,
u kaleidoskopskoj boji koja nam govori
kako je tamo puno vrsta koje žive jedne s drugima.
Ali morate zapamtiti da je ovo drveće
doslovno veće od kitova,
a to znači je kako ih je nemoguće razumjeti
samo hodajući po tlu ispod njih.
Dakle naš prikaz je 3D, kemijski je, biološki je,
i ne govori nam samo o vrstama
koje žive u krošnji,
već nam govori puno informacija
o ostatku vrsta koje nastanjuju kišnu šumu.
Sad, stvorio sam CAO
da bih odgovorio na pitanja koja su se pokazala
izuzetno zahtjevna za odgovoriti iz bilo koje točke gledišta,
kao sa zemlje, ili pomoću satelitskog senzora.
Želim danas s vama podijeliti tri od tih pitanja.
Prvo je pitanje,
Kako upravljamo našim ugljičnim rezervama
u tropskim šumama?
Tropske šume sadrže ogromnu količinu ugljika u drveću,
i mi trebamo zadržati taj ugljik u tim šumama
ako želimo izbjeći ikakvo daljnje globalno zagrijavanje.
Nažalost, globalno ispuštanje ugljika
od krčenja šuma
je sada jednako globalnom prijevozničkom sektoru.
To su svi brodovi, avioni, vlakovi i automobili zajedno.
Pa je razumljivo da politički pregovaratelji
naporno rade kako bi smanjili krčenje šuma,
ali oni to čine u krajobrazima
koji jedva da su poznati znanosti.
Ako ne znate gdje je ugljik točno,
detaljno, kako možete znati što gubite?
U osnovi, trebamo visokotehnološki računovodstveni sustav.
S našim sustavom, moguće nam je vidjeti zalihe ugljika
u tropskim šumama do najmanjeg detalja.
Crvena pokazuje, očito, tropsku šumu zatvorene krošnje,
i onda vidite rez kolača,
ili rezove šume u žutima i zelenima.
To je poput rezanja kolača osim što je ovaj kolač
otprilike dubine kita.
Pa ipak, možemo zumirati i vidjeti šumu
i drveće istovremeno.
A što je zapanjujuće, iako smo letjeli
vrlo visoko iznad ove šume,
kasnije u analizi, možemo ući unutra
i zbilja iskusiti vrhove krošanja,
list po list, granu po granu,
baš kao što je druge vrste koje žive u ovoj šumi
same doživljavaju zajedno sa drvima.
Koristili smo tehnologiju da istražimo
i objavimo prve zbiljske ugljične zemljopise
u visokoj rezoluciji
udaljenih mjesta poput Amazonskog bazena
i ne tako udaljenih mjesta poput Sjedinjenih država
i Srednje Amerike.
Što ću sad napraviti je povesti vas na turu visoke razlučivoti, po prvi put,
po ugljičnim krajobrazima Perua i potom Paname.
Boje će se kretati od crvene do plave.
Crveno su krajnje visoke zalihe ugljika,
najveće katedralne šume koje možete zamisliti,
a plavo su vrlo niske ugljične zalihe.
I da vam kažem, već je sam Peru zapanjujuće mjesto,
posve nepoznat u pogledu vlastitog ugljičnog zemljopisa
do danas.
Možemo odletjeti do ovog mjesta u sjevernom Peruu
i vidjeti supervisoke zalihe ugljika u crvenoj,
te rijeku Amazonu i poplavnu ravnicu
kako prolazi kroz njih.
Možemo otići do područja krajnjeg uništenja
uzrokovanog krčenjem šuma u plavoj,
te virusa krčenja šuma kako se širi van u narančastoj.
Također možemo odletjeti do južnih Andi
kako bi vidjeli granicu drveća i točno vidjeli kako
ugljični zemljopis završava
dok se penjemo u planinski sustav.
I možemo otići do najveće močvare u zapadnoj Amazoni.
To je vodena zemlja snova
nalik Jim Cameronovom "Avataru"
Možemo otići do jedne od najmanjih tropskih zemalja,
Paname, i također vidjeti ogroman raspon
varijacije ugljika,
od visoke u crvenom do niske u plavom.
Nažalost, najviše je ugljika izgubljeno u nizinama,
ali ono što vidite da je preostalo,
u pogledu visokih ugljičnih zaliha u zelenima i crvenima,
je stvar koja je u planinama.
Jedna zanimljiva iznimka od toga
je točno na sredini ekrana.
Vidite tampon zonu oko Panamskog kanala.
To je u crvenima i žutima.
Vlasti kanala koriste silu
da zaštite svoje razvođe i globalnu trgovinu.
Ova vrsta mapiranja ugljika
je promijenila razvoj politike očuvanja
i razvoj politike spram resursa.
Zbilja nam je unaprijedila sposobnost da sačuvamo šume
i obuzdamo klimatske promjene.
Moje drugo pitanje: Kako se pripremiti za klimatske promjene
na mjestu poput Amazonske prašume?
Da vam kažem, provodim puno vremena
ma takvim mjestima, i već vidimo klimu kako se mijenja.
Temperature rastu,
i što se zbilja događa je kako dobijamo puno suša,
ponavljajućih suša.
Mega-suša iz 2010. je prikazana ovdje
sa crvenom koja pokazuje područje veličine oko zapadne Europe.
Amazona je bila toliko suha te 2010.
da se čak i sam glavni tok rijeke Amazone
djelomično osušio, kao što vidite na fotografiji
u nižem dijelu slajda.
Što smo otkrili je kako u vrlo udaljenim područjima,
ove suše imaju veliki negativni utjecaj
na tropske šume.
Na primjer, ovo je svo mrtvo drveće u crvenom
koje je pretrpjelo usmrćenje uslijed suše 2010.
Ovo je područje na granici
Perua i Brazila,
potpuno neistraženo,
gotovo potpuno nepoznato znanosti.
Pa što mislimo, kao znanstvenici o Zemlji,
je kako će se vrste morati seliti
sa klimatskom promjenom istočno iz Brazila
zapadno sve do unutar Andi
i u planine
da bi smanjile svoju izloženost promjeni klime.
Jedan od problema s tim je kako ljudi
rastavljaju zapadnu Amazonu baš u ovom trenutku.
Pogledajte ovaj duboki rez od sto kvadratnih kilometara
u šumi koji su napravili rudari zlata.
Vidite šumu u zelenom u 3D,
i vidite učinke rudarenja zlata
ispod površine zemlje.
Vrste nemaju kuda seliti u sustavu poput ovog, očito.
Ako niste bili u Amazoni, trebali bi otići.
To je zapanjujuće iskustvo svaki put,
bez obzira gdje odete.
Vjerojatno ćete ju vidjeti na ovaj način, sa rijeke.
Ali što se događa je kako puno puta
rijeke sakrivaju što se zbilja događa
iza u samoj šumi.
Letjeli smo iznad iste ove rijeke,
slikali sustav u 3D.
Šuma je lijevo.
A potom možemo digitalno maknuti šumu
i gledati što se dešava ispod krošanja.
A u ovom slučaju, našli smo aktivnosti rudarenja zlata,
sve bespravne,
postavljene nešto dalje od ruba rijeke.
kao što ćete vidjeti u ovim neobičnim jamicama
koje dolaze s desna.
Ne brinite, radimo s vlastima
da riješimo ovaj i brojne, brojne druge probleme
u regiji.
Pa kako bismo sastavili plan očuvanja
za te jedinstvene, važne koridore
poput koridora zapadne Amazone i andske Amazone,
moramo početi raditi
zemljopisno određene planove sada.
Kako to činiti ako ne znamo zemljopis bioraznolikosti u regiji,
ako je tako nepoznata znanosti?
Pa što smo radili je koristili smo
laserom vođenu spektroskopiju iz CAO
da po prvi put mapiramo bioraznolikost
Amazonske prašume.
Ovdje vidite prave podatke koji pokazuju različite vrste u različitim bojama.
Crveno su vrste jednog tipa, plavo drugog,
a zelene opet nekog slijedećeg.
A kad to saberemo zajedno i povećamo
do regionalne razine,
dobijemo posve novi zemljopis
bioraznolikosti nepoznat prije ovog rada.
Ovo nam govori gdje se velike promjene u bioraznolikosti
pojavljuju od staništa do staništa,
a to je zbilja važno jer nam govori
puno o tome gdje se vrste mogu doseliti
i odseliti kako se klima mijenja.
A to je informacija od glavnog značaja koju trebaju
donositelji odluka kako bi razvili zaštićena područja
u kontekstu svojih regionalnih planova za razvoj.
I treće i konačno pitanje je,
Kako upravljati bioraznolikošću na planetu
zaštićenih ekosustava?
Primjer s kojim sam započeo, o lavljem lovu,
to je bilo istraživanje koje smo činili
iza ograde zaštićenog područja
u Južnoj Africi.
A istina je kako će većina afričke prirode
ustrajati u budućnosti
u zaštićenim područjima poput ovih koje vam pokazujem plavo na ekranu.
To stavlja nevjerojatan pritisak i odgovornost
na upravu parka.
Moraju izvršavati i donositi odluke
koje će pogodovati svim vrstama koje štite.
Neke od njihovih odluka imaju zbilja velike utjecaje.
Na primjer, koliko puno i gdje
koristiti vatru kao alat za upravljanje?
Ili, kako se nositi sa velikim vrstama poput slonova,
koji mogu, ako im populacije postanu prevelike,
imati negativan utjecaj na ekosustav
i na druge vrste?
I da vam kažem, ovi tipovi dinamika
se zbilja odražavaju na krajobrazu.
U prvom je planu područje sa puno vatre
i puno slonova:
širom otvorena savana u plavom, i samo nekoliko drvećaa.
Kako prelazimo ovu ogradu, sad dolazimo
u područje koje je imalo zaštitu od vatre
i ništa slonova:
gusta vegetacija, temeljito različit ekosustav.
A na mjestu poput Krugera,
velike gustoće slonova
su stvarni problem.
Znam da je to osjetljivo pitanje za puno vas,
i nema laganih odgovora s tim u vezi.
Ali što je dobro je kako nam tehnologija koju smo razvili
i s kojom radimo u Južnoj Africi, na primjer,
omogućuje da mapiramo svako pojedino drvo u savani,
te potom kroz ponavljane letove
smo u stanju vidjeti koja drva
su prevaljena od slonova,
u crvenom kako vidite na ekranu, i koliko se toga događa
u različitim tipovima krajobraza u savani.
To daje upraviteljima parkova
prvu priliku da koriste
strategije taktičkog upravljanja koje su istančanije
i koje ne vode u krajnosti koje sam vam upravo pokazao.
Pa zapravo, način na koji gledamo
na zaštićena područja danas
je razmišljati o njima kao o brizi za krug života,
gdje imamo upravljanje vatrom,
upravljanje slonovima, takve utjecaje na strukturu ekosustava,
a potom se ti utjecaji
odražavaju na sve od insekata
do vršnih grabežljivaca poput lavova.
U nastavku, planiram jako proširiti
zračni opservatorij.
Nadam se da ću zapravo staviti tehnologiju u orbitu
tako da možemo upravljati čitavim planetom
s tehnologijama poput ove.
Do tada, naći ćete me kako letim
u nekom udaljenom mjestu za koje nikad niste čuli.
Samo bih želio reći kako je tehnologija
apsolutno kritična za upravljanje našim planetom,
ali još je važnije razumijevanje
i mudrost da se primijeni.
Hvala vam.
(Pljesak)