כריס אנדרסון: זה זמן רב שאני כל כך מוקסם ונדהם
מכה הרבה היבטים הקשורים בנטפליקס.
אתם מלאים בהפתעות, אם מותר לי להתבטא כך.
אחת מההפתעות האלה התרחשה, אני מעריך, לפני שש שנים.
החברה אז, הצליחה לא רע,
אבל הייתם בעצם שירות הזרמת תוכן
של סרטים וסדרות שנעשו על-ידי אחרים.
שכנעתם את וול-סטריט שצדקתם
כשעשיתם את המעבר הקיצוני מסתם שליחה של סרטי די.וי.די. לאנשים,
לעיסוק בהזרמת תוכן.
וצמחתם במהירות רבה,
היו לכם יותר מששה מיליון מנויים וקצב גידול בריא,
ובכל זאת, בחרתם באותו זמן
לעשות מהלך ענק, באמת, החלטתם להמר בגדול על החברה.
מה היתה אותה החלטה, ומה הניע אתכם?
ריד הסטינגס: ובכן, כל חברות הכבלים
התחילו עם תוכן שנוצר ע"י אחרים
ואז צמחו ע"י יצירת תוכן משל עצמם.
לכן הכרנו את הרעיון הכללי מזה זמן.
ולמעשה ניסינו להכנס לעולם התוכן המקורי כבר ב-2005,
כאשר עסקנו רק בדי. וי. די. ורכשנו סרטים בפסטיבל סאנדנס --
כמו מגי ג'ילנהול, "שרי בייבי", אותו הפצנו על די. וי. די. --
היינו מיני-אולפן.
וזה לא הצליח, כי פעלנו בקטן.
ואז, כפי שסיפרת, בשנת 2011,
טד סָרָנְדוס, שותפי בנטפליקס, שאחראי על התוכן,
התלהב מאד מ"בית הקלפים".
באותו זמן, זה היה 100 מיליון דולר,
זו היתה השקעה נהדרת,
ו-HBO התחרו איתנו על הסדרה.
זו אכן היתה פריצת-הדרך, שהוא ממש חזה אותה מראש.
כריס: אבל זה היה אחוז משמעותי מהכנסות החברה
באותה תקופה.
איך יכולתם להיות בטוחים שזה דבר שאכן שווה לעשותו?
אם הייתם טועים פה,
זה עלול היה להיות הרסני לגמרי עבור החברה.
ריד: נכון, לא היה לנו כל בטחון. היה הרבה מתח כרוך בזה.
היינו במצב של, "מה לעזאזל...!" אני לא יכול להגיד את זה.
אכן, זה היה מפחיד.
(צחוק)
כריס: ונוסף על כך, לא היה מדובר רק על יצירת תוכן חדש.
אתם נם, די בסמוך לזה, אם אני מבין נכון,
הצגתם לעולם את הרעיון הזה של צפיית בינג'.
לא היה מדובר רק ב"אנחנו עומדים להפיק את הפרקים האלו וליצור התלהבות",
ובום! הכל בבת אחת.
ושיטת הצריכה הזאת מעולם עוד לא נוסתה.
למה סיכנתם את זה?
ריד: כפי שאתה יודע, צמחנו על מכירה של די. וי. די.
ואז היו סדרות, סטים בקופסה, על די. וי. די.
ולכולנו היתה את החווייה הזו של צפייה בתוכן הנהדר של HBO
כשעם הדי. וי. די. -- מקפיצים לפרק הבא, לפרק הבא.
וזה מה שגרם לנו לחשוב,
וואו, עם תוכן הבנוי פרקים, במיוחד עם סיפור המתמשך ביניהם,
זה כל כך חזק לקבל את כל הפרקים ביחד.
וזה משהו ששידורי הטלויזיה הלינארית לא יכולים לעשות.
וכך שני הנושאים האלה הפכו את זה לדבר ממש חיובי.
כריס: אם כך, האם החשבון היה מאד פשוט כבר מההתחלה,
ששעה של צפייה, נאמר, ב"בית הקלפים",
היתה רווחית עבורכם יותר
משעת צפייה בתוכן שאת זכויותיו רכשתם ממישהו אחר?
ריד: מכיוון שאנחנו שירות מבוסס מנויים, אנחנו לא צריכים לעקוב ברמה הזאת.
העניין הוא למעשה איך לחזק את המותג,
כדי שיותר אנשים יירצו להצטרף.
ו"בית הקלפים" ללא ספק עשה זאת,
כי אז אנשים רבים דיברו על זה
וקישרו את המותג הזה אלינו,
בעוד ש"מֵד מן" ששידרנו -- סדרה נהדרת מבית אֵי. אמ. סי. --
לא קישרו אותה עם נטפליקס,
אפילו אם צפו בה דרך נטפליקס.
כריס: ואז הוספתם את כל הסדרות האחרות המצויינות האלה,
"נרקוס", "ג'סיקה ג'ונס", "כתום הוא השחור החדש", "הכתר",
"מראה שחורה", האהובה עלי באופן אישי,
"דברים מוזרים" וכן הלאה.
ובשנה הקרובה,
מידת ההשקעה שאתם מתכננים בתוכן חדש
אינה 100 מיליון.
כמה היא?
ריד: היא בערך 8 מיליארד דולר בכל רחבי העולם.
וזה לא מספיק.
יש כל כך הרבה תכניות ברשתות האחרות.
לכן יש עוד דרך ארוכה לפנינו.
כריס: אבל 8 מיליארד,
זה הרבה יותר מאשר כל חברת תוכן היום?
ריד: לא, דיסני נמצאים בתחום הזה,
ואם הם יצליחו לרכוש את פוקס, הם יהיו אפילו גדולים יותר.
ובאמת, זו השקעה שנפרשת על כל העולם,
כך שזה לא כל כך הרבה כמו שזה נשמע.
(צחוק)
כריס: אבל אם להבהיר, כפי ששמעתי מבארי דילרס ואחרים בעסקי המדיה,
זה נראה כאילו משום מקום,
הגיחה החברה הזאת, ועשתה מהפכה ממשית בעסק הזה.
זה דומה לכך שאם פעם היו אומרים בבלוקבאסטר,
"אנו הולכים ליצור וידאו מקורי של בלוקבאסטר",
ואז, שש שנים מאוחר יותר, הם היו הופכים להיות גדולים כמו דיסני.
כלומר, סיפור כזה מעולם עוד לא קרה, ובכל זאת הנה התרחש.
ריד: זה מה שיפה ביצור הזה שנקרא אינטרנט, הוא נע מהר, לא כך?
הכל סביבנו נע ממש מהר.
כריס: אבל חייב להיות משהו לא רגיל בתרבות של נטפליקס
שאיפשר לכם לקבל החלטות כה נועזות, אני לא אומַר "פזיזות",
נועזות, שנשקלו היטב.
ריד: נכון בהחלט.
היה לנו יתרון אחד, והוא שנולדנו על בסיס הדי. וי. די.,
וידענו שזה עומד להיות זמני.
אף אחד לא חשב שנשלח בדואר דיסקים עוד 100 שנה.
ואז יש לך פרנויה גדולה לגבי מה יהיה השלב הבא,
וזה חלק מהאתוס של הקמת חברה,
השאלה מה יהיה השלב הבא באמת מדאיגה.
אז זה יתרון.
ונוסף על כך, במונחים של תרבות עבודה,
חלק גדול ממנה מתבסס על חופש ואחריות.
אני נוהג להתגאות בכך שאני מחליט כמה שפחות החלטות מדי רבעון.
ואנו הולכים ומשתפרים בזה.
יש זמנים בהם יכול לעבור רבעון שלם
מבלי שאחליט אף החלטה.
(צחוק)
(מחיאות כפיים)
כריס: אבל ישנם באמת כמה דברים ממש מפתיעים לגבי האנשים שלכם.
לדוגמה, קראתי תוצאות משאל אחד.
משתמע ממנו שהעובדים של נטפליקס, בהשוואה לעובדים של עמיתיכם,
מקבלים את המשכורות הגבוהות ביותר עבור משרות שוות ערך.
והם בסבירות הנמוכה ביותר לעזוב.
ואם מחפשים בגוגל "מצגת תרבות העבודה של נטפליקס",
מגלים רשימה מפתיעה של עצות ואזהרות המופנות לעובדים שלכם.
ספר לנו על כמה מהן.
ריד: טוב, אתה יודע, החֵברה הראשונה שלי -- היינו מאד אובססיביים לגבי תהליכים.
זה היה בשנות ה-90.
ובכל פעם שמישהו עשה טעות,
ניסינו להכניס תהליך
שיבטיח שהטעות לא תחזור --
תרבות עבודה של תעשיית חצאי-המוליכים, מאד מוכוון תפוקה.
והבעייה היתה שניסינו להפוך את המערכת לחסינה מטעויות מטופשות.
ואז, לבסוף, רק טפשים רצו לעבוד בה.
אז, כמובן, השוק היה במעבר -- במקרה הזה משפת ++C לג'אווה.
וכפי שאתה יודע, תמיד נמצאים באמצע מעבר כלשהו.
החברה לא הצליחה להתאים את עצמה,
ונרכשה על-ידי המתחרה הגדול ביותר שלנו.
ולכן עם נטפליקס, הייתי מאד ממוקד בהרצת החברה ללא תהליכים
אבל מבלי שיהיה בה כאוס.
ואז פיתחנו את כל המנגנונים האלה,
אנשים סופר-כשרוניים, תיאום מהלכי עבודה,
דיבור בפתיחות, שיתוף מידע --
בתוך החברה, אנשים המומים מכך שכל כך הרבה מידע --
כל האסטרגיות הליבה וכו'
אנחנו כמו "קונטרה לאֵפּל" -- אתה יודע איך הם ממדרים?
אנחנו עושים את ההיפך, שזה אומר: כולם נחשפים לכל המידע.
אז מה שאנחנו מנסים לעשות זה לבנות תחושת אחריות בקרב אנשים
ואת היכולת לחולל דברים.
אני מגלה היום שיש החלטות חשובות שנעשות כל הזמן,
שאפילו לא שמעתי עליהן לפני כן, שזה דבר גדול.
וברוב המקרים הן מתגלות כהחלטות כנכונות.
כריס: אז אתה פשוט קורא עליהן באינטרנט כאשר אתה מתעורר.
ריד: לפעמים.
כריס: "הו, הרגע הוחלט שניכנס לסין!"
ריד: כן, טוב זו עשויה להיות אחת גדולה.
כריס: אתם מאפשרים לעובדים שלכם לקבוע את זמני החופשה שלהם בעצמם, ו...
והם רק --
ריד: כמובן, זה עניין סמלי אבל גדול, חופשות,
כי רוב האנשים, באופן מעשי, עושים זאת בכל מקרה.
אבל כן, יש הרבה חופש מהסוג הזה.
כריס: ואומץ, ערך בסיסי אותו אתם מבקשים.
ריד, נכון, אנו רוצים שאנשים יגידו את האמת.
ואנו אומרים, "אי הסכמה בחשאי היא חוסר נאמנות."
זה לא בסדר להניח להחלטה כלשהי לעבור דרכך מבלי לאמר את דעתך,
ובדרך כלל גם לרשום אותה.
וכך אנו מאד ממוקדים בנסיון לקבל החלטות נכונות
דרך הדיון שתמיד מתקיים.
ואנו משתדלים שלא להפוך אותו לטָעוּן, כמו כאשר האחד צועק על השני --
שום דבר שדומה לזה.
אתה יודע, סקרנות היא זו שבאמת גורמת לאנשים להביע דעה.
כריס: נראה שיש לכם עוד נשק סודי בנטפליקס,
שהוא האוצר הגדול הזה של מידע,
עליו שמענו מעט השבוע.
לעתים קרובות נקטתם עמדות מאד מפתיעות
לגבי יצירת אלגוריתמים חכמים בנטפליקס.
בעבר, פתחתם את האלגוריתמם שלכם לעולם
ואמרתם, "היי, האם מישהו יכול לשפר את אלגוריתם ההמלצות שיש לנו?
אם תצליחו, נשלם לכם מיליון דולר."
אכן שילמתם למישהו מיליון דולר,
כיוון שהוא היה טוב יותר בכ-10 אחוז יחסית לשלכם.
ריד: נכון.
כריס: האם היתה זו החלטה נכונה? האם תחזרו על זה?
ריד: כן, זה היה סופר-מלהיב בזמנו, זה היה בסביבות 2007.
אבל אתה יודע, לא חזרנו על זה.
אז בבירור, זהו כלי מאד מיוחד.
התייחס לזה כאל הפסקה ברת-מזל בתזמון טוב,
ולא כעל מסגרת פעולה כללית.
אז מה שעשינו הוא להשקיע הרבה באלגוריתמים,
כדי שנוכל להציע את התוכן הנכון לאדם הנכון
ולנסות להפוך את החיפוש בתוכן למהנה וקל.
כריס: וגם עשיתם עוד מהפך שנראה ממש מעניין,
לפני מספר שנים.
נהגתם לשאול אנשים, "הנה 10 סרטים. מה אתם חושבים?
אילו מהם הם הטובים ביותר בעיניכם?"
ואז ניסיתם להתאים את הסרטים האלה להמלצות על סרטים שעומדים להגיע.
ואחר כך שיניתם וביטלתם את זה.
ספר לנו על כך.
ריד: אין בעיה.
כל אחד ידרג את "רשימת שינדלר" בחמישה כוכבים,
ואז ייתן שלושה כוכבים לסרט "המהפך" של אדם סנדלר.
אבל למעשה, כשבחנת במה הם צפו,
זה בדרך כלל היה אדם סנדלר.
ומה שקורה, כשאנו מדרגים ואנחנו במודעות עליונה לאיכות,
זה כאילו האני שלנו ששואף לנשגב.
אבל זה מצליח הרבה יותר טוב לספק את רצונם של אנשים
אם מסתכלים על הבחירות שהם עושים באופן מעשי,
העדפותיהם שמתגלות על פי המידה בה הם מתענגים על ההנאות הפשוטות.
כריס: או קיי, אני רוצה לשוחח במשך כמה דקות על זה,
כי נראה לי שזה עניין גדול בחשיבותו, לא רק עבור נטפליקס,
עבור האינטרנט בכללותו.
ההבדל שבין הערכים אליהם אנו שואפים
לבין הערכים הנחשפים.
אתם, באופן מבריק, לא נתתם תשומת לב רבה מדי למה שאנשים אמרו,
בחנתם מה הם עשו, ואז מצאתם את החומר שגרם לאמירה כמו:
"וואו, גדול, לא ידעתי שאהנה מתכנית שעוסקת במתכונים נוראיים,
שנקראת 'הצלחתי!'"
ריד: שנקראת "הצלחתי!", נכון.
כריס: היא משעשעת. מעולם לא הייתי אפילו חושב עליה.
אבל האם אין בכך סיכונים,
אם הגישה הזו של ללכת-רק-עם-הערכים-הגלויים נלקחת רחוק מדי?
ריד: אנחנו מאד נהנים מכך שאנו משמחים אנשים,
לפעמים אתה רוצה רק להירגע ולצפות בתכנית כמו "הצלחתי!"
והיא תכנית של כייף שלא גורמת כל מתח.
בפעמים אחרות אנשים רוצים לצפות בסרטים עתירי תוכן.
"פרחים בבוץ" היה מועמד לאוסקר,
זה סרט נהדר מלא תוכן.
ואתה יודע, היו לנו מעל 20 מיליון שעות של צפייה ב"פרחים בבוץ",
שזה משמעותית הרבה יותר ממה שהיה לו בבתי הקולנוע
או בכל דרך הפצה אחרת.
וכך, יש לנו גם כמה סוכריות, אבל יש לנו גם הרבה ברוקולי.
ואתה יודע, אם יש לך תערובת טובה, אתה מקבל דיאטת בריאות.
כריס: אבל -- כן, נכון.
אבל האם אין האלגוריתמים נוטים להרחיק אותך מהברוקולי
ולכוון אל הסוכריות,
אם אתה לא זהיר?
היתה לנו הרצאה לא מזמן, על כך שביו-טיוב, נוטים האלגוריתמים,
רק מכך שהם חכמים יותר,
להפנות אנשים לתוכן שהוא יותר קיצוני או ספציפי.
זה יהיה סביר להניח שהאלגוריתמים של נטפליקס,
שמתבססים רק על ערכים גלויים, יביאו בהדרגה --
ריד: נכון, יהפכו מוטים מדי --
כריס: כולנו עשויים לצפות בפורנו אלים או משהו דומה.
או חלק מהאנשים עשויים, אתה יודע.
אבל, איך --
(צחוק)
לא אני!
אני הילד מהמיסיון, אני לא חושב אפילו על הדברים האלה.
אבל --
(צחוק)
אבל, זה אפשרי, נכון?
ריד: באופן מעשי, אתה צודק שבלתי אפשרי לסמוך רק על אלגוריתמים.
זה תמהיל של שיפוט ומה שיש לך,
ואנחנו שירות שרוכש ואוצֵר תוכן
לעומת פלטפורמות כמו פייסבוק ויו-טיוב,
לכן יש לנו סוגיות קלות יותר,
שהן: מה הם הסרטים והסדרות הנהדרים שאנו רוכשים?
ואז בתוך המרחב הזה, האלגוריתם משמש ככלי.
כריס: אבל איך -- ג'והן דור בדיוק הרצה על הנושא של איך מודדים מה חשוב.
כעסק, מה שחשוב, אני מניח,
הוא רק לגדול במספר המנויים.
כלומר, זהו היתרון הייחודי שלכם.
האם הצמיחה במנויים נגרמת רק ע"י הגדלת זמן הצפייה שלהם בנטפליקס,
זה מה שגורם להם לחדש את המנוי?
או שזה נגרם אפילו יותר הודות לתכניות
שלא עשויות לדרוש צפייה כה ממושכת
כמו צפייה בעונה שלמה של "הצלחתי!" או דומה לה,
אבל שגורמות רק להכנס אליהן יותר. הם רק חושבים,
"זה היה מַפרה, זה היה יוצא דופן,
אני כל כך שמח שצפיתי בזה עם המשפחה שלי."
האם אין כל מודל עסקי
שהוא לא תלוי תוכן כשלעצמו, אלא מתבסס יותר על תוכן מצויין,
אולי אפילו בתוכן יותר נשגב?
ריד: אנשים אכן בוחרים בתוכן הנשגב הזה.
אני חושב שאתה צודק, כלומר, כאשר אנשים מדברים על נטפליקס,
הם מדברים על התכניות שעושות להם משהו:
"13 סיבות למה" או "הכתר".
וזוהי השפעה מאד חסרת-פרופורציה וחיובית,
אפילו ביחס לצמיחה במנויים שהזכרת
שנגרמה הודות לשתי התכניות הנהדרות והבלתי נשכחות האלה.
אבל מה שאנו רוצים לעשות הוא להציע מגוון.
אתה לא רוצה לצפות באותו הדבר בכל ערב, לא משנה כמה אתה אוהב את זה,
אתה רוצה לנסות דברים שונים.
ומה שלא ראינו שקורה, אגב,
הוא נהירה לתחתית הזאת, כמו הדוגמה שציינת של פורונוגרפיה אלימה.
במקום זאת, ראינו צפייה מרובה לרוחב כל הטווח --
"מראה שחורה" -- אנו מצלמים את העונה החמישית כרגע --
וזאת היא סדרה שנלחמה על חייה כאשר הוקרנה רק בבי. בי. סי.
והודות להפצה של וידאו על-פי-דרישה,
ניתן להפיק את התכניות הגדולות בהרבה האלה.
כריס: מה שאתה אומר לי, זה שמי שיכולים להתמכר
אלו גם המלאכים שבתוכנו וגם השדים שלנו.
ריד: כן, ושוב, אנו מנסים לא לחשוב על כך במונחים של התמכרות,
אנחנו חושבים על כך באופן הזה:
מה אתה הולך לעשות בזמן החופשי שלך ומתי אתה רוצה להירגע?
אתה יכול לצפות בשידורי טלוויזיה, אתה יכול לשחק משחקי וידאו, לצפות ביו-טיוב,
או לצפות בנטפליקס.
ואם נהיה כה טובים כפי שאנו יכולים להיות, ויש לנו מענה למגוון של מצבי-רוח,
אז לעתים קרובות יותר אנשים יבחרו בנו.
כריס: אבל יש לכם אנשים בארגון
שבוחנים בקביעות את ההשפעות המעשיות
של האלגוריתמים המבריקים האלה שיצרתם.
רק כדי לבדוק מה קורה במציאות:
"האם אנחנו בטוחים שזה הכיוון אליו אנו רוצים ללכת?"
ריד: אתה יודע, אני חושב שאנחנו לומדים.
ואתה חייב להיות צנוע ולאמר משהו כמו: "תראו, אין כלי מושלם."
האלגוריתם הוא חלק אחד, יש את הדרך בה אנו מפיקים את התוכן,
היחסים שלנו עם קהילות.
אז יש דרכים רבות להסתכל על זה.
אם אתה תקוע עם: "בואו רק נעלה את אחוזי הצפייה"
או: "רק נעלה את מספר המנויים",
אז אין לך הרבה סיכוי לצמוח ולהיות אותה חברה גדולה שאתה רוצה להיות.
צריך להתייחס לזה כאל מדדים שונים להצלחה.
כריס: אז אם כבר מדברים על אלגוריתמים שעוררו שאלות:
אתה היית בחבר המנהלים של פייסבוק,
ואני חושב שמרק צוקרברג -- אתה עשית קצת חונכות עבורו.
מה אנו צריכים לדעת על מרק צוקרברג שאנשים לא יודעים?
ריד: טוב, רבים מכם מכירים אותו או ראו אותו.
הוא בן אדם נהדר.
באמת מהמעלה הראשונה.
והרשתות החברתיות -- הפלטפורמות האלה, אם זו יו-טיוב או פייסבוק,
בבירור מנסות לצמוח מהר.
ואנו רואים שעם כל הטכנולוגיות החדשות האלה,
למשל, אתמול דיברנו על הדפסת די. אנ. איי,
הן יכולות להיות מדהימות או יכולות להיות מחרידות.
ואתה יודע, כל טכנולוגיה חדשה --
כאשר הטלוויזיה הפכה פופולארית בארה"ב בשנות ה-60,
כינו אותה "ארץ שממה ענקית",
ואמרו שהטלוויזיה הולכת להרקיב את מחותיהם של כולם.
הסתבר שהמוחות של כולם נשארו בסדר גמור.
ונעשו מספר התאמות,
אבל חשוב על זה כך -- או, אני חושב על זה כך --
לכל טכנולוגיה חדשה יש יתרונות וחסרונות.
ועם הרשתות החברתיות, אנחנו רק בתהליך הגדרתם.
כריס: עד כמה זה בראש מעייניו של חבר המנהלים של פייסבוק
לענות באמת על חלק מהסוגיות האלה?
או שהמחשבה שם היא למעשה,
שהביקורת על החברה היתה לגמרי לא מוצדקת?
ריד: הו, זה לא לגמרי בלתי מוצדק.
ומַרק מוביל את המהלך לתיקון פייסבוק.
והוא מאד מלא התלהבות לגבי זה.
כריס: ריד, אני רוצה לדבר על תשוקה אחרת שלך.
עשית נפלאות עם נטפליקס, אתה מיליארדר,
ואתה מקדיש הרבה מזמנך ומכספך לטובת חינוך.
ריד: אכן.
כריס: מדוע זו תשוקה שלך, ומה אתה עושה לגבי זה?
ריד: כמובן. מיד אחרי האוניברסיטה, הייתי מורה למתמטיקה בבי"ס תיכון.
וכך, כשמאוחר יותר פניתי לעסקים ונעשיתי תורם של כספים,
כנראה שנטיתי לכיוון החינוך
בנסיון ליצור שם שינוי.
הדבר העיקרי בו הבחנתי הוא,
שמחנכים מעדיפים לעבוד עם מחנכים גדולים אחרים
וליצור סביבות ייחודיות רבות עבור ילדים.
אנו זקוקים למגוון הרבה יותר גדול במערכת
ממה שיש לנו,
ולהרבה יותר ארגונים שמתרכזים בחינוך.
והדבר הבעייתי הוא, שבארה"ב בימינו,
רוב בתי הספר מנוהלים ע"י הנהלה מקומית.
והיא צריכה לענות על כל הצרכים של הקהילה,
ולמעשה, מה שאנו זקוקים לו זה הרבה יותר מגוון.
בארה"ב ישנו סוג של בתי ספר ציבוריים
שנקראים בתי-ספר ציבוריים עצמאיים, שמנוהלים ע"י מוסדות ללא כוונת רווח.
וזהו הדגש העיקרי עבורי,
כיוון שבתי ספר שמנוהלים ע"י מלכ"רים
הם יותר ממוקדי-מטרה, הם תומכים במחנכים בצורה טובה.
אני בחבר המנהלים של רשת בתי הספר העצמאיים KIPP,
שהיא אחת הרשתות הגדולות יותר.
ואתה יודע, מדובר ב-30,000 ילדים בשנה שמקבלים חינוך אשר מאד מעודד ללמוד.
כריס: צייר לי תמונה של איך צריך בית-ספר להיראות.
ריד: זה תלוי בילד.
חשוב על זה כך: עם ריבוי של ילדים, יש צרכים שונים
שיש לענות עליהם,
כך שאין דגם יחיד.
ואתה רוצה להיות מסוגל לבחור,
בהתאם לילדיך ולמה שאתה חושב שהם זקוקים לו.
אבל הם צריכים להיות מבוססים על מחנכים ומעוררי סקרנות ומעודדים ללמוד
ודברים מהסוג הזה.
וכל הרעיון הזה של 30 ילדים בכתה ה',
כולם לומדים את אותו הדבר באותו הזמן,
זה בבירור מן נסיגה תעשייתית.
אבל כדי לשנות את זה, בהינתן מבנה הממשל הנוכחי,
זה קשה ביותר.
אבל מה שבתי-הספר החדשניים האלה, ללא כוונת רווח, עושים
הוא למתוח את הגבולות כדי לתת לילדים לנסות דברים חדשים.
כך שניתן לחשוב על זה כעל רפורמה ממשלתית,
כלומר הנהול ללא כוונת רווח,
שמאפשרת שינויים חינוכיים.
כריס: לפעמים ישנה ביקורת על כך שבתי הספר העצמאיים,
בכוונה או שלא בכוונה,
גוזלים משאבים ממערכת בתי הספר הצבוריים.
האם אנו צריכים להיות מוטרדים מזה?
ריד: ובכן, הם עצמם בתי-ספר ציבוריים.
כלומר, ישנם סוגים שונים של בתי ספר צבוריים.
ואם אתה מסתכל על העצמאיים כמכלול,
הם משרתים ילדים מעוטי-הכנסה.
כי אם ילדים מבתים עם הכנסה גבוהה נכנסים לצרות,
ההורים ישלחו אותם לבית-ספר פרטי
או שהם יעברו לסביבת מגורים אחרת.
ולמשפחות מעוטות-הכנסה אין בדרך כלל את הברירות האלה.
כמו ברשת KIPP -- יש בה 80 אחוז ילדים מעוטי-יכולת, עם ארוחות חינם או מסובסדות.
ואחוזי הקבלה לאוניברסיטה של בוגרי KIPP הם נהדרים.
כריס: ריד, הצטרפת למיזם "התחייבות הנתינה" לפני מספר שנים,
אתה מחוייב לתרום יותר ממחצית הונך
עוד בחייך.
האם אני יכול לשאול בעדינות כמה השקעת בחינוך
בשנים האחרונות?
ריד: מדובר בכמה מאות מיליונים, אני לא יודע בדיוק כמה מאות,
אבל אנחנו ממשיכים להשקיע ו --
(מחיאות כפיים)
תודה רבה לכולכם --
(מחיאות כפיים)
אתה יודע, בכנות, במשך זמן לא-ארוך ניסיתי להיות פוליטיקאי במשרה מלאה,
כשעבדתי עבור ג'והן דור.
ולמרות שאהבתי לעבוד בשביל ג'והן, לא פרחתי בפוליטיקה.
אני אוהב עסקים, אני אוהב תחרות.
אני אוהב ללכת נגד דיסני ו-HBO.
(צחוק)
זה מה שמניע אותי.
ועכשיו אני עושה את זה באמת כדי להגדיל את ערכה של נטפליקס,
מה שמאפשר לי לכתוב עוד המחאות לבתי ספר.
ולכן לעת עתה, אלה חיים מושלמים.
כריס: ריד, אתה בן-אדם יוצא מן הכלל, אתה שינית את חיי כולנו
ואת חייהם של ילדים רבים.
תודה רבה מאד על שהגעת ל-TED.
(מחיאות כפיים)