אני רוצה לדבר על מין תמורת כסף.
אני לא כמו רוב האנשים ששמעתם מדברים
על זנות לפני כן.
אני לא שוטרת או עובדת סוציאלית.
אני לא אקדמאית, עיתונאית או פוליטיקאית.
וכמו שבטח כבר הבנתם מהדיבור של מרים,
אני גם לא נזירה.
(צחוק)
רוב האנשים האלו יגידו לכם שמכירת סקס היא משפילה;
שאף אחד לעולם לא יבחר לעשות את זה;
ושזה מסוכן; נשים מנוצלות ונהרגות.
למעשה, רוב האנשים האלו יגידו,
"צריך להיות חוק שיאסור את זה!"
אולי זה נשמע לכם הגיוני.
זה נשמע לי הגיוני עד החודשים האחרונים של 2009,
כשעבדתי בשתי עבודות עלובות במשכורת מינימום.
כל חודש המשכורת שלי כיסתה רק את משיכת היתר שלי.
הייתי תשושה וחיי לא הלכו לשום מקום.
כמו הרבה לפני,
החלטתי שסקס תמורת כסף היתה אופציה טובה יותר.
עכשיו אל תטעו --
הייתי רוצה לזכות בלוטו במקום.
אבל זה לא עמד לקרות בקרוב,
והשכירות שלי היתה צריכה להיות משולמת.
אז נכנסתי למשמרת הראשונה שלי בבית בושת.
בשנים שעברו,
היה לי הרבה זמן לחשוב.
שקלתי מחדש את הרעיונות שהיו לי פעם על זנות.
הקדשתי הרבה מחשבה להסכמה
והטבע של עבודה תחת קפיטליזם.
חשבתי על חוסר שווין מגדרי
והעבודה המינית וההתרבותית של נשים.
חוותי ניצול ואלימות בעבודה.
חשבתי על מה הייתי צריכה
כדי להגן על עובדות מין אחרות מהדברים האלה.
אולי גם אתם חשבתם עליהם.
בהרצאה זו,
אני אקח אציג לכם את ארבע הגישות החוקיות העיקריות
שהופעלו על עובדי תעשיית המין בעולם,
ואסביר למה הן לא עובדות;
למה איסור על תעשיית המין למעשה מגביר את הפגיעה
שעובדי מין פגיעים לה.
אז אני אספר לכם על מה אנחנו, כעובדי המין, למעשה רוצים.
הגישה הראשונה היא הוצאה לגמרי מחוץ לחוק.
חצי מהעולם,
כולל רוסיה, דרום אפריקה ורוב ארצות הברית,
מסדירים את תעשיית הסקס על ידי הפיכת כל מי שמעורב לפושעים.
אז זה המוכרים, הקונים וצד שלישי.
מחוקקים במדינות אלו מקווים כנראה
שהפחד מלהאסר ירתיע אנשים ממכירת סקס.
אבל אם אתם מוכרחים לבחור בין לציית לחוק
ולהאכיל את עצמכם ואת משפחותיכם,
אתם תעבדו בכל מקרה,
ותקחו את הסיכון.
הוצאה מחוץ לחוק היא מלכודת.
זה קשה להשיג עבודה קונבנציונלית כשיש לכם תיק פלילי.
מעסיקים פוטנציאלים לא ישכרו אתכם.
בהנחה שאתם עדיין צריכים כסף,
אתם תישארו בכלכלה הלא פורמלית היותר גמישה.
החוק מכריח אתכם להמשיך למכור סקס,
שזה בדיוק ההפך מההשפעה הרצויה.
הוצאה מחוץ לחוק משאירה אתכם חשופים ליחס גרוע מהמדינה עצמה.
בהרבה מקומות אתם אולי תאולצו לשלם שוחד
או אפילו לקיים יחסי מין עם שוטר
כדי להמנע ממעצר.
המשטרה וסוהרים בקמבודיה, לדוגמה,
תועדו מפעילים על עובדי תעשיית המין
מה שאפשר לתאר רק כעינויים:
איומים בנשק,
הכאות, שוקים חשמליים, אונס
ומניעת אוכל.
דבר מדאיג נוסף:
אם אתם מוכרים סקס במקומות כמו קניה, דרום אפריקה או ניו יורק,
שוטר יכול לעצור אתכם אם נתפסתם עם קונדומים,
בגלל שקונדומים יכולים משפטית להיות בשימוש כראיה שאתם מוכרים סקס.
כמובן, זה מגביר את הסיכון ל HIV.
דמיינו שאתם יודעים שאם תעצרו נושאים קונדומים,
זה יהיה בשימוש נגדכם.
זה תמריץ די חזק להשאיר אותם בבית, נכון?
עובדי תעשיית המין במקומות האלו מאולצים לעשות בחירות קשות
בין להסתכן במעצר או לעשות סקס בסיכון.
מה אתם הייתם בוחרים?
האם הייתם אורזים קונדומים בדרך לעבודה?
מה עם הייתם דואגים
ששוטר יאנוס אתכם כשהוא מכניס אתכם למסחרית?
הגישה השניה להסדרת עובדי המין שנראית במדינות האלו
היא הוצאה חלקית מחוץ לחוק,
שם קנייה ומכירה של סקס הם חוקיים,
אבל הפעילויות מסביב,
כמו אחזקת בתי בושת או הצעה ברחוב, אסורים.
חוקים כמו אלה --
יש לנו אתם באנגליה ובצרפת --
בעיקרון אומרים לעובדי תעשיית המין,
"היי, לא אכפת לנו שתמכרו סקס,
רק תדאגו שזה נעשה מאחורי דלתות סגורות
ולבד."
ואחזקת בתי בושת, דרך אגב,
מוגדרת כשני עובדי תעשייתי מין או יותר עובדים יחד.
הפיכת זה ללא חוקי אומר שרבים מאיתנו עובדים לבד,
מה שכמובן הופך אותנו לפגיעים לפושעים אלימים.
אבל אנחנו גם פגיעים
אם אנחנו בוחרים לעבור על החוק בעבודה יחד.
לפני מספר שנים,
חברה שלי היתה לחוצה אחרי שהיא הותקפה בעבודה,
אז אמרתי לה שהיא צריכה לפגוש את הלקוחות שלה במקום שלי לזמן מה.
במהלך אותו זמן,
היה לנו עוד בחור שנעשה מגעיל.
אמרתי לבחור לעזוב או שאני אקרא למשטרה.
והוא הביט בשנינו ואמר,
"אתן לא יכולות לקרוא למשטרה.
אתן עובדות יחד, המקום הזה לא חוקי."
והוא צדק.
הוא עזב לבסוף בלי להפוך לאלים פיזית,
אבל הידע שעברנו על החוק
חיזק את האיש באיום עלינו.
הוא הרגיש בטוח שהוא יצליח בזה.
האיסור על זנות ברחוב גם גורם ליותר נזק
משהוא מונע.
ראשית, כדי להמנע ממעצר,
עובדי רחוב לוקחים סיכונים כדי להמנע מזיהוי,
וזה אומר לעבוד לבד
או במקומות מבודדים כמו יערות חשוכים
שם הם פגיעים לתקיפות.
אם אתם נתפשים מוכרים סקס בחוץ,
אתם משלמים קנס.
איך אתם משלמים את הקנס בלי לחזור לעבוד ברחובות?
זה היה הצורך בכסף מראש
שהביא אתכם לרחוב.
וכך הקנסות מצטברים,
ואתם נלכדים במעגל קסמים אכזרי
של מכירת סקס כדי לשלם את הקנסות שקיבלתם על מכירת סקס.
תני לי לספר לכם על מריאנה פופה שעבדה ברדברידג', מזרח לונדון.
עובדי הרחוב באזור שלה בדרך כלל היו מחכים ללקוחות בקבוצות
בשל ביטחון במספרים
וכדי להזהיר אחד את השני בנוגע לאיך להמנע מבחורים מסוכנים.
אבל במהלך פשיטה משטרתית על עובדי מין והלקוחות שלהם,
היא אולצה לעבוד לבד כדי להמנע ממעצר.
היא נדקרה למוות בשעות המוקדמות של ה 29 באוקטובר, 2013.
היא עבדה מאוחר מכרגיל
כדי לנסות לשלם את הקנס שהיא קיבלה על שידול.
אז אם הוצאה מחוץ לחוק של עובדי מין פוגעת בהם,
למה לא פשוט להוציא מחוץ לחוק אנשים שקונים סקס?
זו המטרה של השיטה השלישית
שאני רוצה לדבר עליה --
המודל השוודי והנורבגי של חוקי עבודת מין.
הרעיון מאחורי החוק הזה
הוא שמכירת סקס היא מזיקה במהותה
וכך אתם, למעשה, עוזרים לעובדי המין בהסרת האופציה.
למרות תמיכה גוברת
למה שהרבה פעמים מתואר כגישת "דרישת הקצה",
יש עדות שזה עובד.
יש אותה כמות זנות בשוודיה כמו שהיתה לפני כן.
למה זה כך?
זה בגלל שלאנשים שמוכרים סקס
הרבה פעמים אין אופציות הכנסה אחרות.
אם אתם צריכים את הכסף הזה,
ההשפעה היחידה שתהיה לירידה בעסקים
היא להכריח אתכם להוריד את המחירים
או להציע שרותים מינים יותר מסוכנים.
אם אתם צריכים למצוא יותר לקוחות,
אתם אולי תחפשו עזרה של מנהל.
אז אתם מבינים, במקום לעצור
למה שמתואר הרבה פעמים כסרסרות,
חוק כזה למעשה נותן חמצן
לצד שלישי שיכול להיות פוגעני.
כדי לשמור על עצמי בעבודה,
אני מנסה לא לקחת הזמנות ממישהו
שמתקשר אלי ממספר חסום.
אם זה בית או ביקור במלון,
אני מנסה לקבל שם מלא ופרטים.
אם הייתי עובדת תחת המודל השוודי,
לקוח היה מפחד מדי לתת לי את המידע הזה.
אולי לא היתה לי ברירה
אלא לקבל הזמנה מאדם בלתי ניתן למעקב
אם הוא יהפך מאוחר יותר לאלים.
אם אתם צריכים את הכסף,
אתם צריכים להגן על הלקוחות שלכם מהמשטרה.
אם אתם עובדים בחוץ,
זה אומר לעבוד לבד במקומות מבודדים,
ממש כאילו הפכתם את עצמכם לפושעים.
זה אולי אומר להכנס למכוניות מהר יותר,
להתווכח פחות זמן אומר החלטות חפוזות.
האם הבחור מסוכן או פשוט עצבני?
האם אתם יכולים להרשות לעצמכם את הסיכון?
האם אתם יכולים להרשות לעצמכם לא לעשות את זה?
משהו שאני שומעת הרבה פעמים,
"זנות תהיה בסדר
אם נעשה את זה חוקי ונפעיל על זה רגולציה."
אנחנו קוראים לגישה הזו לגליזציה,
והיא בשימוש במדינות כמו הולנד, גרמניה
ונבאדה בארצות הברית.
אבל זה לא מודל מעולה לזכויות אדם.
וזנות נשלטת מדינה,
סקס מסחרי יכול להתרחש רק
באזורים מתוכננים משפטים מסויימים או מתקנים,
ועובדי מין צריכים לעמוד בהגבלות מיוחדות,
כמו רישום ובדיקות בריאות כפויות.
רגולציה נשמעת מעולה על הניר,
אבל פוליטיקאים בכוונה יוצרים רגולוציות סביב תעשית המין
מקיפות וקשות לעמוד בהן.
זה יוצר מערכת בשתי רמות: חוקית ולא חוקית.
אנחנו לפעמים קוראים לזה "הוצאה מחוץ לחוק מהדלת האחורית."
בעלי בתי בושת עשירים ומחוברים יכולים לעמוד בדרישות,
אבל אנשים פחות מקושרים מוצאים את המכשולים האלה
בלתי ניתנים למעבר.
ואפילו אם זה אפשרי בעיקרון,
לקבל רשיון למקום מתאים לוקח זמן ועולה כסף.
זה לא תהיה אופציה
למישהו שנואש וצריך כסף הלילה.
הם אולי פליטים או בורחים מהתעללות בבית.
במערכת בעלת שתי הרמות הזו,
האנשים הכי פגיעים חייבים לעבוד באופן לא חוקי,
אז הם עדיין חשופים לכל הסכנות של פשע
שהזכרתי מוקדם יותר.
אז.
זה נראה כאילו שנסיון לשליטה
או מניעה של עבודת סקס מלהתרחש
עושה את זה הרבה יותר מסוכן למכור סקס.
פחד מאוכפי החוק גורם להם לעבוד לבד במקומות מבודדים,
ומאפשר ללקוחות ואפילו לשוטרים
להפוך לפוגעים בידיעה שהם יתחמקו מזה.
קנסות ותיקים פליליים מכריחים אנשים להמשיך למכור סקס,
במקום לאפשר להם להפסיק.
פשיטות על לקוחות דוחפות את הספקים לקחת סיכונים
ולידיים של מנהלים מתעללים בפוטנציאל.
החוקים האלה גם מחזקים את הסטיגמה והשנאה נגד עובדי המין.
כשצרפת הביאה זמנית את המודל השוודי לפני שנתיים,
אזרחים רגילים לקחו את זה כאות
להתחיל לבצע התקפות
נגד אנשים שעובדים ברחוב.
בשוודיה, סקרי דעת קהל מראים
שמשמעותית יותר אנשים רוצים שעובדי מין יעצרו עכשיו
מלפני שהחוק חוקק.
אם איסור הוא כזה מזיק,
אתם אולי שואלים, למה הוא כזה פופולרי?
ראשית, עובודת מין תמיד היתה אסטרטגיית השרדות
לכל מיני סוגים של קבוצות מיעוטים לא פופולריות:
אנשים צבעוניים,
מהגרים,
אנשים עם נכות,
אנשי הקהילה הגאה,
בעיקר נשים טרנס.
אלה הקבוצות שהכי נחשבות
ומוענשות דרך חוקי איסור.
אני לא חושבת שזה בטעות.
לחוקים האלה יש תמיכה פוליטית
בדיוק בגלל שהם מכוונים לאנשים
שהבוחרים לא רוצים לראות או לדעת עליהם.
אחרת למה אנשים יתמכו באיסור?
ובכן, להרבה אנשים יש פחדים מובנים בנוגע לסחר בנשים.
אנשים חשובים שנשים זרות שנחטפות ונמכרות לעבדות מינית
יכולות להנצל על ידי סגירת כל התעשייה.
אז בואו נדבר על סחר בנשים.
עבודה מאולצת מתרחשת בהרבה תעשיות,
בעיקר אלו בהן העובדים הם מהגרים או פגיעים בצורה אחרת,
וזה צריך להיות מטופל.
אבל זה מטופל הכי טוב עם חקיקה שמכוונת לפגיעות הספציפיות האלו,
לא כל התעשייה.
כש 23 מהגרים סיניים לא מתועדים
טבעו בזמן שאספו צדפות במפרץ מורקמבה ב 2004,
לא היו קריאות להוציא מחוץ לחוק את כל תעשיית מאכלי הים
כדי להציל קורבנות סחר באדם.
הפיתרון הוא בברור לתת לעובדים יותר הגנה משפטית,
ולאפשר להם להתנגד להתעללות
ולדווח עליה לרשויות בלי פחד ממאסר.
הדרך בה המונח סחר באדם נזרק
מציע שכל המהגרים הלא מתועדים לזנות מגיעים אליה בכוח.
למעשה, הרבה מהגרים עשו החלטה,
מתוך צורך כלכלי,
לשים את עצמם בידים של מבריחי אנשים.
הרבה עושים זאת בידיעה מלאה
שהם ימכרו סקס כשהם יגיעו ליעדם.
וכן, זה הרבה פעמים יכול להיות המקרה
שמבריחי האנשים האלה יתבעו סכומים מופרזים,
ויכריחו מהגרים לעבוד בעבודות שהם לא רוצים
ויתעללו בהם כשהם פגיעים.
זה נכון לזנות,
אבל זה גם נכון לעבודה חקלאית,
לעובדי בריאות ולעובדי בית.
בסופו של דבר, אף אחד לא רוצה שיכריחו אותו לעשות כל סוג של עבודה,
אבל זה הסיכון שרוב המהגרים מוכנים לקחת,
בגלל מה שהם משאירים מאחור.
אם לאנשים היה מותר להגר באופן חוקי
הם לא היו צריכים לשים את חייהם בידיים של מבריחי אנשים.
הבעיות עולות
מההוצאה מחוץ לחוק של הגירה,
ממש כמו שהן מגיעות מהוצאה מחוץ לחוק
של עבודת המין עצמה.
זה השיעור של ההסטוריה.
אם אתם מנסים להגביל משהו שאנשים רוצים או צריכים לעשות,
בין אם זה שתיית אלכוהול או חציית גבולות
או הפלות
או מכירת סקס,
אתם יוצרים יותר בעיות משאתם פותרים.
איסור חוקי בקושי משנה
לכמות האנשים שלמעשה עושים את הדברים האלו.
אבל זה עושה הבדל גדול
לאם הם בטוחים כשהם עושים את זה.
אחרת למה אנשים תמכו באיסור?
כפמיניסטית, אני יודעת שתעשיית המין היא המקום
לחוסר שוויון חברתי מושרש.
זה עובדה שרוב קנייני הסקס הם גברים עם כסף,
ורוב המוכרים הן נשים בלי.
אתם יכולים להסכים עם כל זה -- אני מסכימה --
ועדיין לחשוב שאיסור הוא מדיניות נוראית.
בעולם טוב ושוויוני יותר,
אולי היו הרבה פחות אנשים שמוכרים סקס כדי לשרוד,
אבל אתם לא יכולים פשוט לחוקק עולם טוב יותר.
אם מישהו צריך למכור סקס בגלל שהוא עני
או בגלל שהוא חסר בית
או בגלל שהם לא רשומים והם לא יכולים לקבל עבודה חוקית,
לקיחת האופציה הזו לא עושה אותם פחות עניים
או משכנת אותם
או משנה את מעמד ההגירה שלהם.
אנשים דואגים שמכירת סקס היא משפילה.
שאלו את עצמכם: האם זה יותר משפיל מלהיות מורעבים
או לראות את הילדים שלכם מורעבים?
אין קריאה לאסור על אנשים עשירים לשכור מטפלות
או לקבל מניקור,
אפילו שרוב האנשים שעושים את העבודות האלו הן נשים ענייות ומהגרות.
זה העובדה שמהגרות עניות מוכרות סקס ספציפית
שגורמת לכמה פמיניסטיות חוסר נוחות.
ואני יכולה להבין
למה תעשיית המין מעוררת רגשות עזים.
לאנשים יש כל מיני רגשות מורכבים
כשזה מגיע לסקס.
אבל אנחנו לא יכולים לעשות מדיניות על בסיס רגשות בלבד,
בעיקר לא על חשבונם של אנשים
שלמעשה מושפעים מכל החוקים האלה.
אם אנחנו נעשים מקובעים על מיגור עבודת המין,
אנחנו נגיע למצב שאנחנו דואגים יותר למימוש מסויים
של חוסר שוויון מגדרי,
במקום לסיבות בבסיסו.
אנשים נתפסים ממש לשאלה,
"ובכן, הייתם רוצים שהבת שלכם תעשה את זה?"
זו השאלה הלא נכונה.
במקום, דמיינו שהיא עושה את זה,
כמה בטוחה היא בעבודה הלילה?
למה היא לא בטוחה יותר?
אז הבטנו בהוצאה לגמרי מחוץ לחוק,
הוצאה חלקית, המודל השוודי והנורדי
ואישור חוקי,
ואיך כולם גורמים לנזק.
משהו שאני לעולם לא שומעת נשאל הוא:
"מה עובדי תעשיית המין רוצים?"
אחרי הכל, אנחנו אלה שהכי מושפעים מהחוקים האלו.
ניו זילנד ביטלה את האיסור על סקס ב 2003.
זה חיוני לזכור
שביטול הוצאה מחוץ לחוק והכנסה לחוק הם לא אותו הדבר.
ביטול הוצאה מהחוק משמעה הסרת החוקים
שמתמקדים עונשית בתעשיית המין,
במקום לטפל בעובדי המין ממש כמו בעבודות אחרות.
בניו זילנד, אנשים יכולים לעבוד יחד בבטחה,
ומעסיקים של עובדי סקס אחראים בפני המדינה.
עובד סקס יכול לסרב לקבל לקוח בכל זמן,
מכל סיבה,
ו 96 אחוז מהעובדים ברחוב
מדווחים שהם מרגישים שהחוק מגן על הזכויות שלהם.
ניו זילנד למעשה לא ראתה עליה
בכמות האנשים שהולכים לעבודת מין,
אבל ביטול הוצאה מהחוק הפכה את זה להרבה יותר בטוח.
אבל השיעור מניו זילנד
הוא לא שחקיקה מסויימת היא טובה,
אלא חיונית,
הוא נכתב בשיתוף פעולה עם עובדי המין;
בעיקר, קולקטיב הזנות של ניו זילנד.
כשזה מגיע להבטיח את בטיחות עובדי המין,
הם היו מוכנים לשמוע את זה ישירות מעובדי המין עצמם.
פה באנגליה,
אני חלק מקבוצה שמובלת על ידי עובדי מין כמו האוניברסיטה הפתוחה לעובדי מין
וקולקטיב הזנות האנגלי.
ואנחנו יוצרים חלק מתנועה עולמית
שדורשת ביטול הוצאה מהחוק והגדרה עצמית.
הסמל האוניברסלי של התנועה שלנו הוא המטריה האדומה.
אנחנו נתמכים בדרישות שלנו על ידי גופים גלובליים כמו UNAIDS,
ארגון הבריאות העולמי
ואמנסטי אינטרנשיונל.
אבל אנחנו צריכים יותר שותפים.
אם אכפת לכם משוויון מגדרי
או עוני או הגירה או בריאות הציבור,
זכויות עובדי המין משנות לכם.
עשו מקום לנו בתנועות שלכם.
זה אומר לא רק להקשיב לעובדי מין כשאנחנו מדברים
אלא להגביר את הקולות שלנו.
התנגדו לאלה שמשתיקים אותנו,
אלה שאומרים שזונה היא או יותר מדי קורבנית,
יותר מדי פגועה כדי לדעת מה הכי טוב לעצמה,
או בעלת זכויות יותר מדי
ומנותקת מדי מקושי אמיתי,
לא מייצגת את מליוני הקורבנות נטולי הקולות .
האבחנה בין קרבנות והמחוזקים היא דמיונית.
היא קיימת בעיקר כדי להטיל ספק בעובדי המין
ולעשות את זה קל להתעלם מאיתנו.
ללא ספק הרבה מכם עובדים למחייתכם.
ובכן, גם עובדי מין עובדים.
ממש כמוכם,
כמה מאיתנו אוהבים את העבודות שלנו,
כמה מאיתנו שונאים אותן.
בסופו של דבר, לרובנו יש רגשות מעורבים.
אבל איך שאנחנו מרגישים בנוגע לעבודה שלנו
זה לא הנקודה.
ואיך שאחרים מרגישים בנוגע לעבודה שלנו בהחלט לא.
מה שחשוב זה שיש לנו את הזכות לעבוד בבטחון
ובתנאים שלנו.
עובדי מין הם אנשים אמיתיים.
היו לנו חוויות מורכבות
ותגובות מורכבות לחוויות האלו.
אבל הדרישות שלנו הן לא מורכבות.
אתם יכולים לשאול מלווים יקרים בעיר ניו יורק,
עובדי בתי בושת בקמבודיה, עובדי רחוב בדרום אפריקה
וכל בחורה בעבודה הישנה שלי בסוהו,
והם יגידו לכם את אותו הדבר.
אתם יכולים לדבר עם מליוני עובדי מין
ואין ספור ארגונים מובלי עובדי מין.
אנחנו רוצים ביטול הוצאה מהחוק מלאה וזכויות עבודה כעובדים.
אני רק עובדת מין אחת על הבמה היום,
אבל אני מביאה מסר מכל העולם.
תודה לכם.
(מחיאות כפיים)