Pre sveta ljudi,
postojao je svet bogova, sa poljima, ravnicama i vrtovima.
Četvorica braće lutala su ovim nebeskim carstvom.
Nisu imali porodicu, osim jedni druge -
nisu čak ni znali ko su im roditelji.
Jedan od braće, Deminan, izgledao je drugačije od ostalih.
Koža mu je bila puna krasti koje su mu nanosile bol
i pitao se zašto je samo on bio obeležen njima.
Jednog dana, dok je vrhovni duh Jaja bio u svojim vrtovima,
Deminan i njegova braća ušunjali su se u Jajinu kuću.
Nakon gozbe i istraživanja, uočili su ogromnu tikvu kako visi u ćošku.
Međutim, kako su pokušali da vide šta se u njoj nalazi, ispustili su je.
Tikva se raspala, oslobodivši potop koji je odneo braću,
i tako ih zauvek odvojio od nebeskog carstva.
Voda iz tikve stvorila je novi svet.
Ovaj svet bio je pokriven morima, što nije bio slučaj sa svetom bogova.
Mora su bila puna riba i drugih stvorenja,
a bilo je i ostrva i pećina.
Ovaj svet mora takođe je u potpunosti bio odvojen od nebeskog carstva
i braća su besciljno lutala,
još više izgubljeni nego ranije.
Jednog dana, trojica braće naišla su na kuću.
U kući je živeo starac po imenu Bajamanako koji ih je pozvao da uđu.
Kada je Deminan stigao malo kasnije, ušao je za njima.
Bajamanako je otkrio braći da je on njihov deda
i poklonio im je poseban hleb od tapioke.
Otkrio im je njihovo poreklo:
njihova majka bila je majka boginja Itibi Kahubaba
i umrla je kada su se oni rodili.
Braća su bila zahvalna za gostoljubivost starca i uvid u njihovu prošlost.
Međutim, Bajamanako se onda okomio na Deminana,
izbacivši ispljuvak duvana iz nosa na Deminanova leđa.
Mesto na koje je ispljuvak pao odmah je počelo da otiče i da peče.
Ubrzo, Deminan je pao u delirijum,
a leđa su mu toliko otekla da su se braća uplašila da će umreti.
Ne znajući šta drugo da urade, otvorili su mu ispupčenje.
Kornjača je izašla iz rane i otplivala,
lako prelazeći i more i zemlju na svom putu.
Kada je Deminan izašao iz delirijuma,
konačno je shvatio značenje kletve svoje bolesti:
on je bio karakarakol, što je značilo da može da razgovara sa bogovima.
On je bio veza između nebeskog i zemaljskog carstva.
Deminan je bio prvi u dugoj lozi karakarakola.
Svet mora koji su on i njegova braća stvorili kada su ispustili tikvu
postao je svet ljudi,
gde su karakarakoli, naslednici Deminana, održavali osetljivu ravnotežu
između ljudi i bogova.
Međutim, njihova jedinstvena moć imala je svoju cenu:
Deminan, kao i svi karakarakoli posle njega,
nastavili su da boluju od bolesti koja je na samom početku
Deminana obeležila kao posebnog.
Predstavljen u tainškim rezbarijama i figurinama
oteklih leđa i mršavih ruku,
karakarakol je i proklet i blagosloven zato što predstavlja vezu između svetova.