După cum a fost înregistrat ultima dată de guvernul federal american,
averea medie pentru o familie albă în Statele Unite era de 171.000 de dolari
și averea medie pentru o familie neagră era de doar 17.000 de dolari,
o diferență de peste 10 ori la peste 150 de ani după sfârșitul sclaviei.
Cred că în primul rând trebuie să ne întrebăm, ce e averea de fapt?
Averea conține toate bunurile tale, toate lucrurile pe care le deții,
minus datoriile tale.
Bunurile sunt lucruri precum mașina ta, casa ta, contul tău de economii,
contul tău curent, investițiile, dacă deții alte proprietăți,
afacerea ta.
Ei bine, acel decalaj, cel înmulțit cu 10,
se datorează parțial faptului că pentru mulți ani,
decenii de fapt,
americanii negri au fost excluși de pe acea scară
și nu prea au avut acces la ea.
Dar de ce vorbim despre asta acum?
În 2020, în mijlocul unei pandemii globale și a unei recesiuni care se ivește,
inegalitățile sunt descoperite
cam în toate sistemele din Statele Unite:
asistență medicală, educație, justiție penală și finanțe,
iar oamenii au fost motivați să acționeze online, pe străzi,
în ședințe la serviciu, în săli de consiliu corporative.
Iar eu, ca consultant, am început să am conversații cu clienți
pe care n-am crezut că le voi avea vreodată.
Cred că întrebarea pe care mi-o tot pun este,
cum facem să fim siguri că în acest moment situația va rezulta în acțiune și progres
care începe să închidă decalajul de avere dintre americanii albi și negri?
Deci cine sunt eu?
Numele meu e Kedra Newsom Reeves.
Sunt consultant pentru instituții bancare,
fonduri de investiții, administratori de active.
Dar înainte de toate acestea,
sunt o americană neagră, descendentă a sclavilor.
Și când vorbim despre decalajul de prosperitate,
e important să înțelegem istoria,
așa că m-am gândit să vă spun o poveste despre o familie, familia mea,
și cum politica se intersectează cu averea.
Vom începe cu stră-stră-bunicul meu.
Se numea Silas Newsom,
și Silas a fost născut sclav langă Nashville, Tennessee,
în Stația Newsom,
unde el și familia lui lucrau la o carieră.
Nu deținea nimic.
Nu-și deținea casa. Nu avea proprietate.
Nici măcar nu deținea propriul său corp,
propria muncă, copiii săi.
Oricare dintre aceste lucruri, toate acele lucruri,
erau pentru a crea avere pentru altcineva.
Deci, credem că a fost un slujitor
în timpul Războiului Civil pentru un general confederat
care se lupta de fapt pentru a-l ține sclav,
așa că într-adevăr nu avea avere, nu avea control asupra vieții sale.
Ei bine, la sfârșitul sclaviei, a existat o oportunitate politică.
Era o întrebare:
ce facem pentru sutele de ani de sclavie
acum că punem capăt sclaviei și țara se unește?
Și era o alegere.
Am putea face o înțelegere cu sclavii,
sau am putea face o înțelegere cu proprietarii de sclavi.
Ei bine, sclavii nu aveau puterea de a pleda pentru ei în acel moment,
și țara trebuia să fie unită,
așadar, guvernul federal a decis să facă o înțelegere cu proprietarii de sclavi,
efectiv să le dea bani pentru proprietatea pe care au pierdut-o
la sfârșitul războiului.
Nu proprietatea fizică, nu casele lor, ci oamenii,
sclavii care oferiseră muncă gratuită timp de ani și decenii.
Deci Silas, la sfârșitul Războiului Civil,
nu avea nicio avere.
Era liber, dar nu avea nicio avere.
A devenit un dijmaș.
Străbunicul meu Silas s-a născut
la câțiva ani după sfârșitul sclaviei,
și a fost recrutat pentru a lupta în Primul Război Mondial
alături de alți 350.000 de soldați negri americani
în unități segregate.
A luptat în război.
Când a venit înapoi în Statele Unite,
la sfârșitul războiului, era un sentiment puternic de anti-negri.
Economia se comprima, existau o mulțime de factori de stres,
iar negrii nu puteau obține pământ, nu puteau obține împrumuturi pentru case,
nici un credit pentru a construi avere în timp,
deci a devenit și el fermier.
Și a avut un fiu, numit tot Silas –
sunt multe persoane numite Silas în familia mea –
bunicul meu.
Bunicul meu Silas a fost și el soldat și a luptat în Al Doilea Război Mondial.
După cel de-al Doilea Război Mondial,
Guvernul federal american a adoptat proiectul de lege GI,
care oferea sprijin veteranilor.
Și proiectul de lege contribuia la construirea de spitale,
la împrumuturile studențești
și pentru crearea de bunăstare, ipoteci cu dobândă mică pentru veterani.
În anii ce au urmat după război,
proiectul de lege GI a reprezentat patru miliarde de dolari de finanțare
pentru nouă milioane de veterani.
Dar veteranii negri în mare, nu au beneficiat.
Silas, bunicul meu, a venit înapoi în Nashville, Tennessee,
și s-a căsătorit cu bunica mea, a cărei nume este Cenușăreasa.
Da, numele bunicii mele e Cenușăreasa.
Și au avut opt copii.
Dar nu au cumpărat niciodată o casă.
Punctul maxim al călătoriei lor în locuințe
a fost mutarea într-un nou proiect de locuințe publice
cu copiii lor
și plătirea de chirie pentru acel proiect,
ceea ce era fantastic pentru ei privind calitatea locuinței și un pas înainte,
dar nu le-a permis să acumuleze avere.
Tatăl meu, un alt soldat,
un veteran de 20 de ani al Corpului de Marină al Statelor Unite,
și-a cumpărat prima casă când avea în jur de 50 de ani,
dar au trecut patru generații până când familia noastră a deținut o casă
și a început să acumuleze drept de proprietate și capital într-o casă.
Asta e povestea unei singure familii, și am sărit peste multe lucruri
care s-au întâmplat între sfârșitul sclaviei și ziua de azi:
redlining, discriminarea dinaintea Actului Echitabil din anii '70,
rolul foarte important pe care îl aveau băncile deținute de negri
în construirea comunităților de negri,
Criza de Economii și Împrumuturi din anii 1980,
care a zdrobit o mulțime de bănci ale negrilor,
și criza din 2008,
care a lăsat mulți proprietari negri și mulatri fără case.
Este multă istorie acolo,
dar acea poveste îți spune puțin despre cum am ajuns la acest decalaj
de astăzi.
Desigur, în timp ce ne gândim la mărimea acestui decalaj,
e esențial pentru guvernul federal să ia o serie de acțiuni.
Spunând asta, instituțiile financiare joacă un rol foarte important
în asigurarea accesului la credit, la capital,
să construiască comunități
și să permită comunităților de negri să prospere.
Trebuie să fim clari;
gestionarea mai bună a 17.000 de dolari nu ne duce acolo.
O educație mai bună nu ne duce acolo.
Accesul la credit și capital e esențial.
Așa că vreau să vorbesc despre patru soluții astăzi
pe care instituțiile financiare le pot lua ca să înceapă închiderea decalajului.
Numărul unu e aducerea mai multor oameni pe scară,
aducerea de servicii bancare mai multor oameni.
Știm astăzi că în jur de jumate din americanii negri
sunt fără acces sau cu acces insuficient la serviciile bancare.
Fără acces la serviciile bancare înseamnă că nu ai cont bancar.
Acces insuficient înseamnă că ai cont bancar,
dar folosești servicii alternative pentru încasarea cecurilor sau împrumuturi
sau plata facturilor.
Și acest lucru nu e doar scump din perspectiva tranzacției
în ceea ce privește comisioanele pe care le plătiți,
e scump și în ceea ce privește timpul necesar plății unei facturi.
Gândiți-vă la modul în care vă plătiți acum facturile.
Probabil le plătiți din contul curent.
Nici nu trebuie să vă gândiți la asta.
Le setați dinainte și sunt automate.
Dacă nu aveți acces la serviciile bancare
probabil că veți primi un ordin de plată undeva,
fizic, o foaie de hârtie.
Apoi mergeți la primărie sau la poștă
să plătiți acea factura.
În jur de 40 la sută din oamenii care nu au acces la servicii bancare
cred că nu au suma minimă
pentru a menține un cont curent.
Ei bine, asta nu e adevărat.
În ultimii ani,
uniunile de credit, băncile comunitare și principalele instituții bancare
au creat produse cu costuri reduse, conturi fără un minim de verificare,
speciale pentru acestă populație.
Deci avem o problemă de conștientizare.
Băncile, partenerii comunitari și alții
trebuie să colaboreze pentru a crește gradul de conștientizare a acestor produse
în comunitățile care au nevoie,
ca să începem reducerea numărului de oameni
care sunt fără sau cu acces insuficient
și să îi aducem pe scara de care vorbeam mai devreme.
Provocarea e că aproximativ 28% din familiile negre și latino
au credit invizibil,
adică ai un fișier de credit subțire sau deloc.
Și modul în care funcționează creditul și evaluările meritului de credit
e, să zicem, dacă poți dovedi
că ai rambursat în mod constant creditul anterior,
atunci îți pot împrumuta mai mult.
E un fel de situație de genul găina sau ou.
Interesant e că băncile și companiile de tehnologie financiară
s-au inovat cu adevărat în ultimii ani pentru a utiliza date alternative:
facturile de cablu,
facturile de utilități,
plata chiriei, etc,
pentru a arăta că poți plăti în fiecare lună.
Provocarea în plus aici, spre deosebire de precedenta,
care era despre conștientizare,
e că trebuie să ai suport regulat să faci aceste lucruri.
Trebuie să dovediți autorităților de reglementare
că puteți utiliza în mod corect date alternative
să acorzi împrumuturi grupurilor marginalizate.
Ce trebuie să vedem este, de la guvernul federal
și sectorul bancar,
o colaborare pentru a crea cutii de nisip inovatoare
ca să folosească date alternative pentru a se extinde la grupuri marginalizate.
Dar comunitățile?
Fără prosperitatea comunității,
prosperitatea individului, într-un fel, este pe o insulă.
Și dacă mergi în majoritatea orașelor importante din Statele Unite
în majoritatea comunităților de culoare,
vei găsi comunități în care nu s-a investit destul.
În fiecare criză economică, aceste comunități au suferit grav.
În fiecare înflorire economică, ei nu au beneficiat.
Deci, ceea ce vedem în mai multe orașe din țară,
și voi folosi Chicago ca exemplu,
este parteneriatul care apare
între instituțiile bancare,
filantropi,
liderii orașelor și comunităților
de investire a sute de milioane de dolari
pentru construirea de resurse pentru comunitate
și comunități în care nu s-a investit istoric.
La sfârșit, trebuie să vorbim despre afaceri,
și nu doar despre afacerile mici.
Când ai stabilitate individuală și o instituție bancară
și acces la credit și prosperitate în comunitate,
sunt lucruri fantastice, dar avem nevoie și de creare de locuri de muncă.
Luați toate noile companii de tehnologie,
și spun „noi” pentru că acum nu sunt atât de noi,
dar luați Facebook, Google, Amazon.
La un moment dat, toate acele companii erau întreprinderi individuale
cu un singur angajat
sau câțiva angajați
care construiau o tehnologie care nu era încă dovedită.
Ce au primit acele companii devreme
au fost bani de capital de risc.
Și când te uiți la capitalul de risc astăzi,
doar 1% din fondurile de capital de risc se duc la fondatorii negri.
Deci, dacă antreprenorii negri sunt în mare parte excluși din aceste rețele
nu se pot dezvolta,
și singurul mod în care asta se poate schimba
este din interiorul industriei în sine.
În această generație, nu trebuie numai să vorbim despre afaceri înfloritoare
în comunitățile negre.
Trebuie să vorbim mai mult de companii deținute sau fondate
de persoane de culoare ce ajung publice.
Acestea sunt doar patru soluții.
Sunt multe alte lucruri care se pot face și ar trebui făcute
pentru închiderea decalajului de prosperitate.
Decalajul nu e nou.
S-a născut și s-a perpetuat prin politici federale, construcții sociale
și practici de afacere în timp,
și toate aceste lucruri trebuie să se schimbe
pentru a începe închiderea decalajului.
Instituțiile financiare joacă un rol cu adevărat critic
la nivel individual, la nivel de comunitate
și la nivel de afaceri.
E important pentru familiile noastre, e important pentru comunitățile noastre
și e important pentru economia noastră.
În loc să vorbim despre cum decalajul continuă să crească,
hai să începem să-l închidem acum.
Vă mulțumesc!