(Zvukovi iz prašume)
U leto 2011. godine,
po prvi put sam posetio prašumu na Borneu kao turista.
Kao što možete da zamislite,
neodoljivi zvukovi šume bili su ti koji su me najviše privukli.
To je konstantna kakofonija zvukova.
Neke stvari se zapravo ističu.
Na primer, ovo je velika ptica, kljunorožac nosorog.
Ovo zujanje proizvode cvrčci.
Ovo je porodica gibona.
Zapravo pevaju jedni drugima na velikoj udaljenosti.
Mesto gde je ovo usnimljeno je zapravo rezervat za gibone
i zbog toga možemo da čujemo toliko njih,
ali zapravo je najvažnija buka koja je dolazila iz šume u to vreme
bila ona koju nisam primetio
i, zapravo, niko tamo nije je zaista primetio.
Kao što rekoh, ovo je rezervat za gibone.
Oni provode najviše vremena rehabilitujući gibone,
ali moraju, takođe, da provode puno svog vremena
u zaštiti područja od nelegalne seče drva koja se dešava na ovoj strani.
Tako, ako uzmemo zvukove iz šume
i uklonimo gibone, insekte i ostalo
u pozadini je sve vreme
na snimku koji ste čuli
bio zvuk testere na velikoj daljini.
Imali su trojicu zaposlenih čuvara koji su raspoređeni oko ovog rezervata
čiji je posao bio da štite ovo mesto od ilegalne seče drveća,
a jednog dana, dok smo bili u šetnji ponovo kao turisti u šumi,
na razdaljini od pet minuta hoda
naleteli smo na nekog ko je sekao drvo,
na pet minuta hoda,
nekoliko stotina metara od stanice šumara.
Nisu mogli da čuju testeru
jer je, kao što ste čuli, šuma veoma, veoma bučna.
Iznenadilo me je kao prilično neprihvatljiva stvar u moderno vreme
da samo nekoliko stotina metara od sedišta šumara u rezervatu
niko nije mogao čuti kada neko ko ima motornu testeru krene sa radom.
Zvuči nemoguće, ali je zapravo istinito.
Pa, kako sprečavamo ilegalnu seču šuma?
Primamljivo je da se kao inženjer
uvek pojavite sa visokom tehnologijom,
njenim vrhunskim rešenjima,
ali ste u stvari u prašumi.
Mora da bude jednostavno, prilagodljivo,
a ono što smo primetili je
da je sve što nam treba već tamo.
Mogli smo izgraditi sistem
koji bi nam omogućio da zaustavimo ovo
kroz korišćenje onoga što je već bilo tamo.
Ko je bio tamo? Šta je već postojalo u šumi?
Pa, imali smo ljude, grupu posvećenu zadatku,
tri čuvara zaposlenih na puno radno vreme,
koji su zaduženi da odu i zaustave to,
ali je samo trebalo da znaju šta se dešava u šumi.
Pravo iznenađenje, i to veliko,
bilo je da je postojala konekcija u šumi.
Postojala je mreža za mobilne telefone
nadaleko usred nigdine.
Pričamo o stotinama kilometara udaljenosti od najbližeg puta,
sigurno nema struje, ali imali su odličnu mrežu mobilne telefonije;
ovi ljudi po gradovima bili su na Fejsbuku sve vreme,
surfujući mrežom preko telefona,
a ovo me je nateralo da mislim da bi u stvari bilo moguće
koristiti zvukove u šumi,
programski uhvatiti zvukove testere
jer ih ljudi ne mogu čuti
i poslati upozorenje,
ali morate da imate uređaj da biste se popeli na drveće.
Ako bismo iskoristili neki uređaj da slušamo zvukove iz prašume,
povezali se na postojeću mrežu za mobilne telefone
i poslali upozorenje ljudima na terenu,
možda bismo imali rešenje za ovaj njihov problem.
Hajde da na trenutak zastanemo kod priče o spašavanju šuma
jer je to nešto o čemu smo definitivno oduvek slušali.
Ljudi iz moje generacije slušali su o spašavanju prašuma
od detinjstva
i čini se da se poruka nikada nije menjala –
moramo da spasimo prašume, to je krajnje hitno,
ovoliko fudbalskih terena uništeno je juče,
a ipak, evo nas danas ovde, sa oko polovinom preostalih prašuma,
a imamo potencijalno hitnije probleme kao što je promena klime.
U stvari, ovo je malo poznata činjenica koju nisam shvatio u to vreme -
deforestacija je uzrok za pojavu više gasova staklene bašte
nego svi svetski avioni, vozovi, automobili, kamioni i brodovi zajedno.
Ona je drugi po redu faktor koji doprinosi promeni klime.
Takođe, prema Interpolu,
čak do 90 posto seče stabala koja se dešava u prašumama je
nelegalna seča, kao i ona koju smo videli.
Ako želimo da pomognemo ljudima u šumi da primene pravila koja postoje,
onda bi trebalo da smo prilično okupirani ovom brojkom od 17 procenata
i da eventualno ostvarimo glavni uticaj u kratkom vremenskom periodu.
To bi mogao biti najjeftiniji, najbrži način
da se borimo protiv promene klime.
Evo sistema koji smo zamislili.
Izgleda kao vrhunska visoka tehnologija.
Onog trenutka kada se zvuk testere oglasi u šumi,
uređaj uhvati zvuk testere,
šalje uzbunu kroz standardnu GSM mrežu koja tamo već postoji
šumaru na terenu
koji se može pojaviti u dogledno vreme
i zaustaviti seču.
Ovde se više ne radi o izlaženju
i pronalaženju odsečenog drveta,
o satelitskom uočavanju drveća
u oblasti koja je bila raščišćena;
radi se o pravovremenoj intervenciji.
Kao što rekoh, bio je to najjeftiniji
i najbrži način,
ali, kao što ste videli, oni nisu mogli da ga urade,
pa možda i nije bio tako jeftin i brz.
Međutim, ako bi uređaji na drveću
bili mobilni telefoni,
to bi moglo biti prilično jeftino.
Stotine miliona mobilnih telefona baca se svake godine,
stotine miliona samo u SAD,
ne računajući ostatak sveta, što, naravno, treba učiniti,
a mobilni telefoni su zapravo sjajni.
Puni su senzora.
Mogu da slušaju zvukove prašume.
Ne moramo da ih zaštitimo.
Moramo da ih stavimo u kutiju koju vidite ovde
i moramo da ih napajamo.
Njihovo napajanje je jedno od najvećih inženjerskih izazova
sa kojim smo morali da se nosimo
jer je napajanje mobilnog ispod krošnje drveta,
bilo kakve solarne energije,
bilo problem koji tek treba rešiti,
a ovo je jedinstveni dizajn solarnog panela
koji vidite ovde,
izgrađen od recikliranih nusproizvoda
industrijskog procesa.
Ovo su odsečene trake.
Ovo sam ja dok sklapam ovo
u garaži mojih roditelja, u stvari.
Hvala im što su mi dozvolili da to uradim.
Kao što možete videti,
ovo je uređaj na drvetu.
Ono što odavde možete videti je, možda, da su prilično dobro zaklonjeni
u krošnji drveta u daljini.
To je važno zato što, iako mogu da čuju buku testere
na daljini i od kilometra,
što im dozvoljava da pokriju oko tri kvadratna kilometra,
ako bi ih neko uzeo, područje bi postalo nezaštićeno.
Da li ovo zaista funkcioniše?
Da bismo to testirali, vratili smo ih u Indoneziju,
ne na isto, već na drugo mesto,
u drugi rezervat gibona
koji je svakodnevno bio pod pretnjom ilegalne seče drveća.
Već drugog dana, pokupio je zvuke ilegalne motorne testere.
Mogli smo da dobijemo pravovremeno upozorenje.
Dobio sam mejl preko telefona.
U stvari, morali smo da se popnemo na drvo.
Svi samo što su se vratili.
Svi ovi momci puše cigarete,
a onda dobijam mejl i svi se utišavaju
i zapravo možete da čujete testeru
veoma, veoma slabo u pozadini,
ali niko to nije primetio do tog trenutka.
Tako smo tada krenuli da u stvari zaustavimo ove drvoseče.
Bio sam prilično nervozan.
Ovo je trenutak kada smo zapravo stigli blizu mesta gde su drvoseče.
Ovo je trenutak gde vidite da sam se zapravo možda pokajao
zbog celokupnog pokušaja.
Nisam baš siguran šta se nalazi sa druge strane ovog brda.
Taj momak je mnogo hrabriji od mene.
On je otišao, pa sam i ja morao, hodajući naviše,
a u stvari, uspeo je da pređe preko brda
i prekinuo drvoseče u činu.
Za njih je to bilo iznenađenje -
nikada pre toga ih niko nije prekinuo -
to je bio toliko upečatljiv događaj za njih
da smo čuli od partnera da se posle toga više nikada nisu vratili.
Bili su to, u stvari, sjajni momci.
Pokazali su nam kako celokupna operacija funkcioniše,
a na licu mesta su nas ubedili
da ako možete da se pojavite na vreme i zaustavite ljude,
to je dovoljno zastrašujuće i oni se neće vratiti.
Dakle -
hvala vam. (Aplauz)
Vest o ovome se raširila zato što smo rekli mnogim ljudima
i počele su da se dešavaju, u stvari, neke zapanjujuće stvari.
Ljudi širom sveta počeli su da nam šalju mejlove, da nas zovu.
Videli smo da su nam ljudi širom Azije,
Afrike, Južne Amerike
govorili da bi i oni mogli da ovo iskoriste
i, što je još važnije,
otkrili smo nešto za šta smo mislili da je izuzetno -
u šumi je postojala prilično dobra mreža mobilne telefonije.
Rečeno nam je da to nije izuzetna stvar
i da je to posebno tako na periferiji šume koja je najviše ugrožena.
Zatim se desilo nešto zaista izvanredno,
a to je da su ljudi počeli da nam šalju svoje stare mobilne telefone.
U stvari, sada imamo sistem
u kom možemo da koristimo ljude na terenu,
koji su zaista tamo,
koji mogu da poboljšaju i koriste postojeću konekciju,
a koristimo stare mobilne telefone
koje nam šalju ljudi iz celog sveta
koji žele da njihovi telefoni rade nešto drugo
u zagrobnom životu,
da se tako izrazim.
Ako je ostatak uređaja kompletno recikliran,
onda verujemo da je to reciklirani uređaj.
Ponovo, ovo se nije desilo zbog nekakvog rešenja visoke tehnologije;
došlo je iz korišćenja onoga što je već postojalo
i duboko sam ubeđen da, ako nema telefona,
uvek će postojati dovoljno
da možete graditi kroz slična rešenja
koja će biti efikasna u novom kontekstu.
Hvala vam.