[Kerry James Marhshall: Múzeumokról]
Amikor belép a múzeumba, a kialakítás--
különösen a nagy enciklopédikus múzeumoknál,
belépéskor a művészet világának való bemutatkozás
az ősi primitív gyűjteményeken át történik.
Majd továbbhalad, fel a lépcsőn, be..
egyenesen a középkori európai művekhez.
Aztán tovább a 14. századból át a 15. századba,
a 16-17. századba, majd a 18. és 19. századba.
Ezek mind varázslatosak.
Jó dolgok. Mindannyian szeretjük.
De aztán..
egy ponton éles felismerésre jut arról, hogy mennyire hiányosan
van jelen ebben a történelmi idővonalban, mely feltárja ezt a tudást.
Biztosra vesszük, hogy ez az, ahogyan a művészettörténet kialakult.
Tehát az emberek alkotnak valamit--
és azok, akik a legjobbat alkotják..
Tudjuk, hogy európaiak.
Mind európaiak.
És mikor képesek mások is erre a pályára kerülni?
Nos, akkor, ha az európaiak legyőzik és gyarmatosítják őket
Aztán mit csináltak?
Elkezdték utánozni az európaiakat.
Ha több olyan létesítmény létezne, mint a Modern Művészeti Múzeum,
a Whitney vagy a Metropolitan Múzeum-
ha tolonganának az olyan létesítményekbe,
melyeket feketék vagy kínaiak vezetnek,
akkor nem lenne probléma.
Azért probléma, mert azok a létesítmények,
melyeket mindenki a legjobbnak tart,
és tudja, nem ön vezeti őket,
kérlelni kell a vezetőket, hogy beengedjék.