Kerry James Marshall O muzeích
Když vstoupíte do muzea, následujete strukturu
typickou zejména pro velká, všeobecná muzea,
ve kterých tvoří vstupní bránu do světa umění
sbírky primitivních a starověkých exponátů.
A pak se vydáte po schodech nahoru
a dostanete se ke středověkému evropskému umění.
A pak pokračujete dál, přes 14. a 15. století,
16. století, 17. století, 18. století, 19. století.
A všechny tyto kousky jsou úchvatné.
Je to kvalita a my všichni je máme rádi.
Ale pak...
Najednou si začnete uvědomovat svoji nepřítomnost v celé této
historické chronologii, která vypráví tento příběh uměleckého mistrovství.
Tuto interpretaci dějin umění bereme jako samozřejmost.
Prostě jsou lidé, kteří něco tvoří,
a tito lidé tvoří ta nejlepší díla...
A všichni to jsou Evropané.
A kdy se začínají zapojovat ostatní?
Až poté, co si je podmanili a kolonizovali Evropané.
A co pak udělali?
Začali tvořit to, co tvořili Evropané.
Pokud by existoval stejný počet institucí, jako je Muzeum moderního umění,
Muzeum Whitneyové nebo Metropolitní muzeum,
stejný počet institucí, kam se lidi hrnou
a které řídí Afroameričané, Číňané a další,
pak by tohle vůbec nebyl problém.
O problém se jedná proto, že existuje pouze jediný typ institucí,
který každý považuje za nejlepší,