Njegova vladavina označila je početak jednog od najvećih carstava
i kraj jedne od prvih republika.
Je li prvi vladar Rima
bio vizionarski vođa koji je garantirao mjesto u povijesti
ili tiranin koji je uništio njegove osnovne vrijednosti?
Saznajte u Povijest protiv Augusta.
Mir, mir.
Optuženi danas je Gaj Oktavije?
Gaj Julije Cezar / August...
Imamo li krivog tipa?
Ne, časni sude.
Gaj Oktavije, rođen 63. PNE, bio je pranećak Julija Cezara.
Postao je Gaj Julije Cezar
kada su ga nazvali posvojenim sinom praujaka i nasljednikom.
A naslov August dobio je 27. PNE
kada mu je Senat dodijelio dodatne počasti.
Mislite kada je sam zavladao i postao car Rima?
Je li to loše?
Nije li svako mjesto imalo nekog kralja ili cara tada?
Zapravo, časni sude,
Rimljani su zbacili kraljeve s vlasti stoljećima prije
kako bi uspostavili republiku,
vladu namijenjenu služenju ljudima, ne za privilegije vladajuće obitelji.
I Oktavije je uništio ovu tradiciju.
Oktavije je bio uzoran sluga javnosti.
Sa 16, izabran je u Kolegij Pontifeksa
koji je nadzirao vjersko štovanje.
Borio se za rim u Španjolskoj sa svojim praujakom Cezarom
i uzeo na sebe dužnost da osveti Cezarovu smrt
kada su ga korumpirani oligarsi u Senatu izdali i ubili.
Cezar je bio tiranin gladan moći koji je pokušao postati kralj
dok je surađivao s egipatskom kraljicom Kleopatrom.
Poslije njegove smrti,
Oktaviju se pridružio njegov general Marko Antonije
u započinjanu građanskog rata koji je razorio rim,
a zatim mu je zabio nož u leđa kako bi povećao svoju moć.
Antonije je bio budala.
Vodio je užasan rat u Parthii
i planirao je pretvoriti rimske teritorije
u osobna kraljevstva za sebe i Kleopatru.
Nije li to ono za što su optužili Cezara?
Pa...
Oktavije je uništio Antonija jer je pokušao postati kralj
i onda sam postao kralj?
Tako je.
Možete vidjeti megalomaniju i u usvojenom nazivu - "Slavni."
To je bila vjerska čast.
I August nije tražio moć za sebe.
Kao pobjednik građanskog rata i zapovjednik većine trupa,
njegova dužnost bila je uspostaviti red i mir u Rimu
kako se druge frakcije ne bi nastavile boriti.
Nije uspostavio zakon - potčinio ga je sebi!
Nije istina.
August je radio da vrati prestiž Senatu,
popravi stanje s hranom za niše klase
i prepustio kontrolu nad vojskom kada se povukao s mjesta konzula.
Samo prividi.
Koristio je svoj vojni utjecaj i osobno bogatstvo
kako bi pridobio Senat na svoju stranu,
dok zadržava moći vladara
i pravo da slavi vojne trijumfe.
Držao je kontrolu nad provincijama s najviše legija.
I kao da to nije bilo dovoljno,
dva puta je ponovno postao konzul kako bi promovirao svoje unuke.
Očito je pokušavao uspostaviti dinastiju.
Ali što je učinio sa svom tom moći?
Drago mi je da ste pitali, Časni sude.
Augustova postignuća bila su gotovo nemoguća za pobrojati.
Uspostavio je stalno oporezivanje svih provincija,
privodeći kraju privatno iskorištavanje lokalnih poreznika.
Osobno je financirao mrežu cesta i zaposlio kurire
kako bi vijesti i vojska putovali jednostavno kroz čitavo kraljevstvo.
I pod Augustom
su mnoge slavne zgrade u Rimu izgrađene.
Pisci toga vremena bili su jednoglasni u hvaljenju njegove vladavine.
Jesu li pisci imali nekog izbora?
August je izgnao mnoštvo ljudi na temelju opskurnih optužbi,
uključujući Ovida, jednog od najvećih pjesnika Rima.
I zaboravio si spomenuti zakone koji su zadirali u osobne živote građana -
kažnjavajući preljub,
zabranjujući brak između društvenih klasa,
čak i kazne ako se ne uđe u brak.
Pokušao je popraviti građanstvo i usaditi disciplinu.
I uspio je u tome.
Njegovo nasljeđe govori za sebe:
40 godina unutarnje stabilnosti,
profesionalna vojska koja je proširila rimske granice u svakom smjeru,
i vlada koja se još uvijek pamti kao model građanske vrline.
Njegovo nasljeđe je carstvo
koje će nastaviti voditi beskrajne ratove dok ne propadne,
i tradicija vojne autokracije.
Svaki put kad diktator u generalskoj uniformi počini zločin
dok tvrdi kako to čini "za ljude",
možemo se zahvaliti Augustu Cezaru.
Kažete da je August bio dobar car,
i kažete da nešto takvo ne postoji?
Navikli smo slaviti povijesne vođe
zbog njihovih postignuća i pobjeda.
Ali pitati treba li pojedinac imati uopće takvu moć
je staviti povijest na sud.