Tizenhét éves voltam, amikor pályát választottam.
Kinn álltam
egy forró nyári éjszakán Floridában,
csupán néhány mérföldre az óceántól.
Vártam, hogy csoda történjen.
Azon a nyáron abban a kiváltságban volt részem, hogy gyakornokként dolgozhattam
a NASA Kennedy Űrközpontjában,
és a csoda, amire vártam,
a Columbia űrrepülőgép kilövése volt,
mely a Chandra Űrtávcsövet szállította,
egy teleszkópot, ami tudósoknak engedett betekintést a fekete lyukak mélyébe.
Az egész eget betöltötte a fényesség.
Olyan volt, mintha nappal lett volna az éjszaka közepén.
Hamarosan a mellkasunkban érezhettük a motorok morajlását.
És ez nem csoda volt;
ez egy több ezer emberből álló csapat együttes erőfeszítése volt,
akik azon dolgoztak,
hogy a lehetetlennek tűnő feladatot megvalósítsák.
Csatlakozni akartam ehhez a csapathoz.
Elhatároztam, hogy egyetemre jelentkezek, ahol repülőgépmérnöknek tanulok.
A következő évben
el is kezdtem az MIT-n a mérnöki képzésemet,
és csatlakoztam egy űrrobotokat építő diákprogramhoz.
Minden úgy történt, ahogy terveztem,
leszámítva, hogy megzavart valami nagyon fontos dolog.
A zavarodottságom a nyári szünetben keletkezett.
Elutaztam egy kenyai iskolába,
ahol önkéntesként angol, matematika és természettudományi órákat tartottam
öt és tizenhét év közötti lányoknak.
Ők pedig szuahéli nyelven tanítottak nekem dalokat.
Többnyire azzal töltöttem az időmet, hogy megismerjem a lányokat,
élvezve a jelenlétüket.
Láttam, hogy ezek a lányok és közösségük vezetői
jelentős akadályokat küzdöttek le azért,
hogy a lehető legjobb esélyt adják meg a lányoknak az élethez.
Csatlakozni akartam ehhez a csapathoz.
Részese akartam lenni egy csapatnak, mely ledönti az akadályokat,
és lányok életét teszi jobbá az egész világon.
De aggódtam, hogy repülőgépmérnöki tanulmányaimnak
itt nem sok hasznát veszem.
Aggódtam, hogy ez a kenyai csapat nem tudná használni a technológiát,
amit az űrről tanultam.
De szerencsére rájöttem, hogy tévedtem.
Újra visszatértem gyakornokként a NASA-hoz,
és ekkor
egy mentor elmagyarázta nekem,
hogy olyan országok, mint Kenya, már évtizedek óta használnak űrtechnológiát,
hogy fejlesszék országaik életkörülményeit.
És akkor már tudtam, hogy egyszerre lehet karrierem mind az űrtechnológiában,
mind a fejlesztésben.
Ez az ötlet nem új.
Valójában 1967-ben a világ nemzetei összegyűltek,
hogy megírják az úgynevezett Világűr szerződést.
Ez a szerződés merészet állított:
"A világűr felfedezése és használata
minden ember előnyére kell, hogy váljon,
függetlenül a gazdasági vagy tudományos fejlődésben betöltött szerepétől."
Nem igazán feleltünk meg ennek az eszménynek,
habár sokan évtizedeken át dolgoztak a megvalósításán.
Olyan erők, mint a gyarmati rendszer, a rasszizmus
és a nemek közti egyenlőtlenség,
valójában sok embert kizártak az űr előnyeinek élvezetéből,
és azt hitették el velünk, hogy az űr csak a kiváltságosaké,
a gazdagoké vagy az elit rétegé.
De mi nem engedhetjük meg magunknak ezt a hozzáállást,
mert a világ elkötelezett ahhoz az alapvető küldetéshez,
hogy mindenki életét jobbá tegye.
Az útmutatást a küldetéshez az ENSZ 17 Fenntartható Fejlődési Célja
határozta meg.
Az ENSZ minden tagállama megegyezett abban,
hogy ezek lesznek mostantól a prioritások 2030-ig.
Ezek a célok adják meg nekünk korunk sorsdöntő pillanatait és lehetőségeit:
lehetőséget, hogy véget vessünk a mélyszegénységnek,
hogy mindenkinek biztosítsuk a hozzáférést az élelemhez és a tiszta vízhez.
Globális közösségként követnünk kell ezeket a célokat.
Az űrből jövő technológiák támogatják a fenntartható fejlődést.
Valójában van hat űrszolgáltatás,
ami segíthet követni a Fenntartható Fejlődés Céljait.
A következő néhány percben fedezzük fel ezt a hat szolgáltatást,
és nézzünk néhány példát a célokra, melyeket segítenek elérni.
Készen állnak?
Rendben.
A távközlési műholdak telefon- és internetelérést biztosítanak
a Föld majdnem bármely pontján.
Ez különösen fontos katasztrófa utáni helyreállítás idején.
Amikor a Haijan tájfun sújtotta a Fülöp-szigeteket,
helyre kellett állítani a helyi kommunikációs hálózatot,
és a mentőalakulatok felfújható, műholdakhoz csatlakoztatható
távközlési antennákat vittek oda.
Ezek hasznosnak bizonyultak a javítás és helyreállítás ideje alatt.
A helymeghatározó műholdak a saját helyzetük alapján mutatják meg,
hogy hol vagyunk.
Ezzel a technológiával nyomon követhető a veszélyeztetett vadvilág is.
Ezt a teknőst olyan rendszerrel szerelték fel,
mely helyinformációkat fogad helymeghatározó műholdakból,
és távközlési műholdakon keresztül
küldi a helyadatokat a tudósoknak.
Ez a tudás arra is alkalmazható, hogy a kutatók pontosabb irányelvekkel
segítsenek meghatározni ezeknek az állatoknak az életben tartását.
Földfigyelő műholdak.
Megmondják, hogy mi folyik a környezetünkben.
Ebben a pillanatban körülbelül 150 darab,
60 kormányhivatal által üzemeltetett műhold létezik,
ezek csak a Föld megfigyelésével foglalkoznak.
Eközben pedig cégek adnak kiegészítéseket ehhez a listához.
A legtöbb kormány ingyen biztosít online műholdas adathozzáférést.
Néhány műhold ehhez hasonló képeket nyújt,
melyek megmutatják, hogy mit látnánk a kamerában.
Ezen a képen Kansas mezőgazdasági területei láthatók.
Habár a Földfigyelő műholdak többsége
egyáltalán nem készít képeket.
Inkább méréseket végeznek.
Ezeket a méréseket összekapcsolják komplex számítógépes modellekkel,
gyönyörű, globális felvételeket készítenek, mint ez itt,
globális szinten jelzik
az óceáni áramlatokat és azok hőmérsékletét.
Vagy vethetünk egy pillantást a sóra, füstre és porra az atmoszférában,
vagy a csapadékra és hóesésre, globálisan,
ugyanúgy, ahogy a földi vagy óceáni éves vegetációs ciklusra is.
A tudósok a csapadékról és vegetációról szóló információk felhasználásával
kimutathatják,
a Föld mely részeit fenyegeti éhínség vagy aszály,
és információkkal láthatják el a segélyszervezeteket,
így fel tudnak készülni élelmiszerekkel, mielőtt az éhínség súlyossá válna.
Az űrben, a Nemzetközi Űrállomáson van egy keringő laboratóriumunk.
A jármű és benne minden szabadesésben
kering a Föld körül,
és nem hat rájuk a gravitáció.
Emiatt "mikrogravitációnak" hívjuk.
Amikor az űrhajósok mikrogravitációs környezetben vannak,
a testük úgy reagál, mintha gyorsan öregednének.
Csontjaik és izmaik gyengülnek,
szív-és érrendszerük, valamint immunrendszerük megváltozik.
A tudósok vizsgálják, hogyan őrizzék meg az űrhajósok egészségét az űrben,
mi pedig átvehetjük ennek gyakorlatát és technikáit,
és átadhatjuk őket a Föld lakosságának,
hogy mindannyian egészségesebbek legyünk.
Az asztronautáknak, kutatásoknak vagy űrhajóknak szánt
technológiák fejlesztése során
ezeket a találmányokat át is adhatjuk a földi élet jobbítására.
Nézzük az egyik kedvencem.
Ez egy vízszűrő rendszer,
és a kulcseleme azon a technológián alapul,
mellyel a szennyvizet szűrik az űrállomáson.
Ezt most az egész világon használják.
Az űr az ihlet végtelen forrása,
az oktatástól kezdve,
a kutatáson és asztronómián át
az ősrégi csillagászat tapasztalatáig.
Most világszerte sok ország elkötelezte magát
saját fejlődése kiaknázására
oly módon, hogy növelik a helyi mérnöki, tudományos és űrtechnológiai tudásukat.
Ismerjék meg a világ néhány legújabb távközlési mérnökét.
Ő Elyka Abello Venezuelából.
Elyka távközlési mérnöknek tanul
a nemzeti műholdprogram részeként Venezuelában.
Olyan szoftveres eszközt alkotott,
mely lehetővé teszi, hogy csapata hatékonyabb erőműveket tervezhessen.
Ő Adel Castillo-Duran
a Fülöp-szigetekről.
Adel egyszerre meteorológus és távközlési mérnök,
és az időjárás-jelentéseihez műholdas adatokat használ.
Végül ismerjék meg Halát.
Hala szudáni,
és amikor villamosmérnök alapszakon tanult
Kartúmban,
számos diákkal együtt úgy döntött, hogy megépítik saját műholdjukat.
Később Hala elnyert egy ösztöndíjat a posztgraduális szintű
távközlési mérnökképzéshez.
Ezek a történetek, amiket megosztottam önökkel,
mind azt illusztrálják, hogy az űr igazán hasznos a fenntartható fejlődésben,
minden ember javát szolgálja.
De nekünk még sok a feladatunk,
mert akadályok továbbra is vannak, melyek kirekesztik az embereket az űrből,
és korlátozzák ennek a technológiának a hatását.
Sok ember számára a Földmegfigyelési adatok bonyolultak.
A műholdas kommunikációs rendszerek túl drágák.
A mikrogravitációs kutatások pedig hozzáférhetetlennek tűnnek.
Ez az, ami motiválja a munkámat az MIT Media Lab professzoraként.
Nemrégiben alapítottam egy kutatócsoportot "Space Enabled" [Űrben elérhető] néven.
Azon dolgozunk, hogy lebontsuk az űr előnyeit korlátozó gátakat.
És azokat a jövőbeli alkalmazásokat is fejleszteni fogjuk,
melyek a fenntartható fejlődéshez való hozzájárulást folytatják.
Addig dolgozunk tovább ezen,
amíg igazán elmondhatjuk, hogy az űr minden ember hasznára van,
és mi mindannyian "űrben elérhetők" vagyunk.
Köszönöm!
(Taps)