אני כאן כדי לדבר על הפיל שבחדר.
אני יודע, אבל זה נמצא שם עבור כולנו בצורה כזו או אחרת.
זה חוסר הסיפוק והאושר הזה, שאתו אנו חיים.
אולי, אם אתם כאן או צופים בזה,
אתם מכוסים מבחינת הצרכים הבסיסייים שלכם:
מזון, מים, ביטחון, מגורים,
אבל איכשהו אנו שואפים ליותר מכך.
כפסיכולוג, ראיתי באמת איך כולנו רוצים להיות מאושרים,
אבל ממשיכים לרדוף אחר זה בעתיד.
ואני יודע זאת על עצמי ממש טוב
כי היה לי הכל בחיים
היו לי תמיכה אוהבת, השכלה, קריירה,
אבל זה לא הספיק,
וזה ממש תיסכל אותי,
ובסופו של דבר, מצאתי מהי הסיבה האמיתית
זה ממש מובן מאליו
זה המיינד שלנו.
הוא באמת נוטה להסחת הדעת, והולך לאיבוד בשליליות,
ומתקשה להיות ממש כאן,
ברגע הנוכחי.
מה שסייע לי להבין זאת הייתה מדיטציית מיינדפולנס.
נתקלתי בה במהלך מחקר בתחום שלי
והתחלתי להשתמש בה עם הלקוחות שלי.
וזה לקח אותי למסע אישי,
שבסופו של דבר הוביל אותי לתחושת בטן מגוחכת
בנוגע למה שהיה עלי לעשות,
שזה לעזוב את הכל,
ולצאת לריטריט מדיטציה של 6 חודשים
בדרום מזרח אסיה במנזר ביער,
בדממה.
אני אומר לכם, אלה היו ששת החודשים, הכי קשים, לא נעימים, וכואבים בחיי
(צחוק)
אבל זה באמת לימד אותי שיעורים עמוקים שנתנו לי השראה להיות כאן היום.
אני כאן כדי לחלוק אתכם את התובנות האישיות שלי,
ואת ההבנה המקצועית של מדיטציית המיינדפולנס,
בתקווה שתתנו לזה סיכוי, כך שתוכלו לראות זאת בעצמכם.
כך שתוכלו להגדיר מחדש את הגישה שלכם לאושר,
סיפוק,
ולהפחית את הסבל שבחייכם
מהכאב שכבר נמצא שם.
טוב, אז חזרה לחדשות לא כל כך טובות על המיינד שלנו.
יש לו נטייה להיות שלילי,
או כפי שפסיכולוגים אבולוציוניים מתייחסים אליו כאל מנגנון הישרדות.
אז, אם יש ארנב בין השיחים,
ונשמעים קולות,
המיינד שלנו כבר מוכן עם תגובת סטרס של ברח או הילחם.
עשיתי את זה הפוך למעשה
(צחוק)
תגובת הילחם או ברח.
אפילו אם יש שם רק ארנב, אנחנו מתכוננים לנמר.
ונוירו-פסיכולוגים מתייחסים לזה
כאילו שהמוח שלנו נצמד כמו סקוטש לשלילי.
(טוופ)
נצמד אל השלילי.
מי שזה מוכר לו, שירים יד.
ודומה לטפלון ביחס לחיובי.
(ווש)
נותן לו להחליק מאיתנו.
טוב, אז לא הכל חדשות רעות
עם ההתקדמויות במדעי המוח,
מדיטצית המיינדפולנס הראתה יכולת שינוי במבנה המוח שלנו.
ואינכם צריכים להשתתף בריטריט של 6 חודשים במנזר ביער.
אלו החדשות הטובות.
אפילו ב-8 שבועות בתוכניות מיינדפולנס,
באימון של 40-45 דקות ביום,
נוכל לשפר ריכוז, קבלת החלטות, חמלה,
וסיפוק בחיים,
אז מהי בדיוק מדיטציית מיינדפולנס?
זו צורה של מדיטציה,
ובבסיסה נמצא אימון של המוח להיות נוכח בהווה.
זה מבוסס על אלפי שנות מסורת של חוכמה באסיה.
ואיך עושים זאת, דרך אחת היא למקד את תשומת הלב שלנו לאזור הבטן,
להתבונן בנשימה.
אבל עושים את זה בדרך מסוימת,
או כפי שג'ון קבט-זין, שהביא את המיינדפולנס לרפואה,
שזה ענין די גדול,
מגדיר זאת בארבע מילים:
אנו מפנים קשב במכוון, כלומר, עם כוונה.
וברגע ההווה,
אז, ממש עכשיו,
והחלק הקשה עבור כולנו:
ללא שיפוטיות.
באמת קשה.
אז בואו נאמר שזה הקשב שלנו,
אנו מפנים אותו ישר לבטן.
נחשו מה הולך לקרות עם המיינד שלנו?
(הוו)
דעתנו עומדת להיות מוסחת,
אבל מבלי להדוף את המחשבות, או לשנוא אותן,
או להיצמד אליהן, לטוב ולרע,
אנחנו מחזירים את הקשב.
תוכלו להרגיש זאת,
אם תרצו להצטרף אלי,
על ידי הנחת ידכם על הבטן,
ואנחנו פשוט נתבונן בשתי נשימות.
שאיפה טבעית; נשיפה טבעית.
אפילו קצת.
לשאוף...
לנשוף...
לשאוף...
לנשוף...
בסדר, עכשיו, כשאנחנו עושים את זה, וכמה מכם אולי הבחינו בכך,
יהיו מחשבות,
רגשות,
או תחושות.
אבל אנחנו לא נאבדים בתוכן.
אנו מחזירים את הקשב שלנו.
ובכל פעם שאנחנו עושים את זה, נחשו מה אנחנו עושים למוח שלנו?
אנחנו מחזקים את השרירים במוח, בכל פעם.
זה אימון כושר למוח.
ותוך כדי שאנו עושים זאת, בסבלנות -
זה דורש הרבה סבלנות -
ובחמלה,
אנו לומדים לעבוד עם המיינד שלנו,
ולהיות נוכחים עם כל מה שיש כאן.
אנחנו לא צריכים לאהוב את מה שיש כאן.
כשהגעתי לראשונה למנזר ביער,
שאלתי את הנזיר, "האם זה נכון שיש נחשים ארסיים במתחם?"
הוא אמר, "כן, כן, קטלנים, קטלנים."
(צחוק)
"פשוט תתרחק מהם. צעד בקשיבות (גם בזהירות)."
יופי.
(צחוק)
"השתמש בפנס בלילה".
אני אוהב גם את זה:
"בדוק את כרית המדיטציה שלך לפני שאתה יושב עליה ".
(צחוק)
יכולתי למות.
זאת היתה, אתם יודעים, אפשרות.
אבל החלק הכי טוב, הוא אמר,
"שלח להם אהבה."
(צחוק)
"הם היו כאן לפנינו".
בסדר, אדוני הנזיר, לזה עדיין לא הייתי מוכן.
(צחוק)
אבל שמתי לב, אפילו לפני שיצאתי לריטריט הארוך הזה,
הבחנתי בשינויים מסויימים במיינד שלי ובתגובותי,
רק מתוך מדיטציה יומית.
יום אחד הייתי תקוע בפקק, ממש מוקדם בבוקר, ב-5:40,
בדרך לחדר הכושר, באופן בלתי צפוי.
ובמקום הטרוניה הרגילה, "למה האנשים האלה לא זזים?"
להיות לחוץ, נסער,
והמיינד נכנס להלך רוח:
"זה יהיה יום נורא. אני מאחר,"
מה שהפתיע אותי הוא מה ששמעתי, וחשבתי, "אה, מעניין."
המחשבה? "אני מקווה שאף אחד לא נפגע".
אולי היתה תאונה,
או אולי זה עבודות הבנייה, והעובדים היו ערים כל הלילה,
והתחלתי לאחל להם רק טוב.
"הלוואי שהם יהיו בטוחים היום".
עכשיו, עדיין איחרתי, כך שזה לא השתנה,
אבל לא הסתחררתי לתוך השליליות של המיינד שלי.
וזה הראה לי, "וואו, היה שווה להפעיל את השריר הזה
"ולתרגל כל יום."
אז בואו ונבחן את כל מה שחלקתי אתכם עד כה,
עם איור קטן.
תארו לעצמכם שזה כאב
זה יכול להיות כל דבר.
נגיד, כאב בטן.
איתותים על כך מגיעים למוח.
אם תדמיינו שזה המוח שלנו, המיינד שלנו, רגוע יחסית.
עכשיו יש לנו איתות של כאב.
אבל זה לא נעצר שם.
אנחנו בדרך כלל לא אוהבים את זה.
אנחנו שונאים את זה, ואנחנו נסערים, ומקווים שזה לא היה שם.
ואז מה שאנו עושים, זה לאפשר לשליליות,
לדלוף לתוך שאר המיינד שלנו.
"למה אני?"
"למה זה קורה?"
ואז,
אנחנו מערבבים את כל זה עם שליליות.
"איזה דבר נורא זה."
אנחנו דואגים.
ובמקום להיות נוכחים עם הכאב?
אנחנו נלקחים לסיבוב במיינד שלנו.
אני יודע את זה טוב מאוד,
כי חוויתי את זה עמוק בריטריט שביער.
הבינו, שלב ירח הדבש של "אהה, אני הולך אחרי החלום שלי,
שקוע במדיטציה לאורך כל כך הרבה זמן."
(צחוק)
זה הסתיים אחרי הלילה הראשון.
(צחוק)
הבינו, כל מה שגרם לי אושר,
או שחשבתי שגרם לי אושר,
נגוז ונעלם כלא היה.
האנשים שאני אוהב, אין טכנולוגיה,
ללא מדיה חברתית,
אין אינטרנט,
רק בידוד ומחסור.
והיתה קריאת השכמה,
בשעה 0300 בכל יום.
אבל, זה לא היה צלצול פעמון נחמד (דינג),
(צחוק)
"בוקר טוב, קאסים".
לא, זה לא היה זה, זה היה, (בום בום בום)
כל בוקר -
מבהיל -
שהתחיל את 13-14 השעות של המדיטציה היומית שלנו.
בחום עם החרקים החביבים,
עקרבים, כן, עקרבים.
למעשה, מישהו נעקץ על ידי אחד מהם
כאשר ישבו על הכרית שלהם כשהייתי שם, אז ...
(צחוק)
וישנים על מיטת העץ הנחמדה הזאת עם ספוג דק.
רעב יומי.
כי הארוחה האחרונה של היום? נחשו מה?
ארוחת צהריים.
ומתי?
ב-10:30 בבוקר.
(צחוק)
זו היתה המציאות.
אז בכל פעם שהמיינד שלי התעורר בתוך כל הכאב הזה,
זה היה מוחץ.
הרגשתי לכוד.
התעוררתי לילה אחד בצעקות מכל זה.
ממש ראיתי איך כשאנחנו מתחילים להילחם במציאות שלנו ולהתנגד לה,
זה נהיה יותר גרוע.
דברים התחילו להשתנות בשבילי,
כשפשוט התחלתי להסתכל על כאב ככאב,
וראיתי בבירור שהמיינד שלי הוא זה שיוצר את הסבל,
שזה עניין של בחירה.
וואו.
כל מה שאני צריך לעשות זה פשוט להיות ברגע הזה.
ומיינדפולנס הראה לי שאנחנו יכולים להיות בעין הסערה.
לראות את כל זה עובר, רגע אחר רגע.
ויש חופש כזה, כשנותנים אמון בארעיות באופן כזה.
ואז, באמת לאחוז בכאב שלנו בחמלה רבה.
כי זה כבר כואב.
לא צריך לשנוא את זה יותר, רק להיות עם זה.
יש פסיכיאטר בשם ויקטור פרנקל,
והוא אמר: "הבחירה היא החופש האנושי האחרון."
בחירה.
למדתי ששימוש במיינדפולנס הוא בחירה.
וגם כאשר חשתי שכל החירויות שלי נלקחו ממני,
חוויתי חופש ממש כאן.
וההתגלות הגדולה ביותר שלי,
היא שאושר וסיפוק אינם בעתיד הרחוק,
או כשאשוב הביתה,
הם באמת זמינים לכולנו בכל רגע.
הם מלבלבים באופן טבעי מתוך מצב נפשי רגוע,
לא נסער,
ושלו.
אז אני רוצה להשאיר אתכם עם זה ... -
או, זה הייתי אני שם -
(צחוק)
אני רוצה להשאיר אתכם עם ראשי התיבות האלה שמבטאים חלק מהלמידה שלי,
ואני מקווה שתשתמשו בהם כאשר תחושו אבודים בכל סוג של סבל.
והם LOST.
האות הראשונה: L.
פשוט תדעו שאתם אבודים (lost) בסבל ובמחשבות.
חיזרו לרגע הנוכחי.
האות O: הציעו (offer) אהבה וחסד.
אתם לא צריכים לאהוב את הכאב; רק החזיקו אותו עם חמלה.
הסתכלו בו וחייכו [See and Smile].
ראו כאב כמו כאב,
או, שמחה כמו שמחה,
ללא סערת הרוחות הנוספת של המיינד.
וחייכו בידיעה שעשיתם את זה.
והאות T כדי לקחת (take) נשימה עמוקה בידיעה שאתם לא לבד;
כולנו מתמודדים עם מצבו של המיינד.
אז הצטרפו אלי וקחו שאיפה עמוקה דרך האף.
(שואף)
ונשיפה.
(נושף)
אז לסיכום: אם לא נאמן את המוח מחדש ייגרם לנו כאב נוסף,
והאימון יכול להתחיל עם מדיטצית מיינדפולנס.
זה לא יביא לתיקון מהיר
עם תוצאות מופלאות,
וזה לא יהפוך אותנו לחסינים בפני אתגרים בחיים.
אבל דמיינו אם חצי מאיתנו היו מתרגלים מדיטציה יומית
כדי להיות נוכחים יותר בחיים עם הטוב והרע,
כדי להעניק יותר חמלה,
ולהרגיש יותר רגעים של שביעות רצון ואושר,
ולתת להם ללבלב באופן טבעי מתוך מצב נפשי יותר שלו.
זה מתכון לשינוי חיובי,
וזה יכול להתחיל אתכם.
תודה.
(מחיאות כפיים)