Novi lek smanjuje rizik od srčanog napada za 40%.
Broj napada ajkula se dvostruko povećao.
Ispijanje litre gaziranih pića dnevno udvostručuje vaše šanse da dobijete rak.
Ovo su primeri relativnog rizika,
što je uobičajen način predstavljanja rizika po novinskim člancima.
Procena rizika čini komplikovan splet statističkog razmišljanja
i ličnih sklonosti.
Jedan od uobičajenih kamena spoticanja
je razlika između relativnih rizika kao što su ovi
i onoga što zovemo apsolutni rizici.
Rizik predstavlja verovatnoću da će se neki događaj desiti.
Može biti izražen bilo u procentima -
na primer, da se srčani napad pojavljuje kod 11% muškaraca
u dobi između 60 i 79 godina -
ili kao stopa - da će, svake godine, jedan u dva miliona ronilaca
duž australijske zapadne obale pretrpeti smrtonosni napad ajkule.
Ove brojke izražavaju apsolutni rizik od srčanih napada
i napada ajkula u naznačenim grupama.
Promene u rizicima mogu se izraziti u relativnim ili apsolutnim oblicima.
Na primer, pregled radova iz 2009. godine pokazao je da pregled mamogramom
smanjuje broj smrti od raka dojke sa pet žena od hiljade na četiri.
Smanjivanje apsolutnog rizika je iznosilo oko 0,1%.
Ali smanjivanje relativnog rizika sa pet smrtnih slučajeva od raka na četiri
je 20%.
Na osnovu izveštaja koji sadrže veće brojke,
ljudi potcenjuju uticaj preventivnog snimanja.
Da bismo uvideli zašto je važna razlika između ova dva načina izražavanja rizika,
uzmimo u obzir hipotetički primer leka
koji smanjuje rizik od srčanog udara za 40%.
Zamislite da bi u grupi od 1 000 ljudi
koji nisu uzeli novi lek njih 10 imalo srčani udar.
Apsolutni rizik je 10 na 1 000, ili 1%.
Kada bi slična grupa od 1 000 ljudi uzela taj lek,
broj srčanih udara bi bio šest.
Drugim rečima, taj lek bi sprečio četiri od deset srčanih udara -
umanjenje relativnog rizika je 40%.
Istovremeno, apsolutni rizik se smanjio samo sa 1% na 0,6% -
ali umanjenje od 40% relativnog rizika zvuči mnogo značajnije.
Svakako da je sprečavanje čak i nekolicine srčanih udara,
ili bilo kog negativnog ishoda važno, zar ne?
Pa i ne baš.
Problem je u tome što vas izbori koji smanjuju neke rizike
mogu izložiti drugim rizicima.
Recimo da lek za sprečavanje srčanog udara
izaziva rak kod polovine od onih 1% pacijenata.
U našoj grupi od 1 000 ljudi,
četiri srčana udara bi bila sprečena uzimanjem ovog leka,
ali bismo imali pet novih slučajeva raka.
Smanjenje relativnog rizika srčanog udara zvuči značajno,
dok apsolutni rizik od raka zvuči minorno,
ali na kraju oni dovode do gotovo istog broja slučajeva.
U stvarnom životu,
individualna procena rizika varira kod svakog,
zavisno od ličnih okolnosti osobe.
Ako znate da imate porodičnu istoriju srčanih oboljenja,
možda ćete imati malo jači motiv da uzmete lek
koji smanjuje vaš rizik od srčanog udara,
iako znate da on obezbeđuje samo malo smanjenje apsolutnog rizika.
Ponekad moramo da odlučimo između izlaganja sebe rizicima
koji nisu direktno uporedivi.
Ako, recimo, lek za srčani udar nosi visoki rizik
nanošenja štete zdravlju koja nije opasna po život,
nuspojava poput migrene, umesto raka,
naša procena o tome da li vredi preuzeti taj rizik mogla bi da se promeni.
Ponekad ne postoji nužno ispravan izbor:
neki će reći da je čak i minimalan rizik od napada ajkule vredan izbegavanja,
jer jedino što ćete propustiti je plivanje u okeanu,
dok drugima neće padati na pamet da propuste to plivanje
da bi izbegli objektivno mali rizik od napada ajkule.
Zbog svega ovoga, procena rizika je u suštini teška,
a izveštavanje o riziku može biti pogrešno protumačeno,
pogotovo ukoliko se dele neke brojke koje se odnose na apsolutne oblike,
a druge na relativne oblike rizika.
Razumevanje kako ove mere funkcionišu
pomoći će vam da razjasnite neke nedoumice
i da bolje procenite rizik.