Kako je Drakula postao najpoznatiji svjetski vampir?
Više od 100 godina nakon što je njegov tvorac pokopan,
Drakula živi dalje kao najpoznatiji vampir u povijesti.
Ali ovaj plemić iz Transilvanije,
ni prvi izmišljeni vampir, ni najpoznatiji svoga vremena,
mogao je ostati nepoznat da nije bilo prsta sudbine.
Drakula se prvi put pojavio 1897. u romanu Brama Stokera pod istim nazivom.
Ali to je bilo daleko od početka mitova o vampirima.
Čudovišta koja piju krv već su bila dio folklora barem 800 godina.
Slavenski folklor dao je riječ vampir,
ili "upir" u staroruskom.
Prvi poznati zapis te riječi potiče iz 11. stoljeća.
Priče o vampirima u toj regiji datiraju iz vremena prije dolaska kršćanstva
i održale su se usprkos trudu Crkve da ukloni poganska vjerovanja.
Priče o vampirima potekle su od pogrešnih interpretacija bolesti,
kao što je bjesnoća,
pelagra
i raspadanje.
U slučaju potonjeg, zbog plinova koji napuhuju tijelo i krvi koja curi iz usta
leš je mogao izgledati kao da je nedavno bio živ i hranio se.
Vampire su opisivali kao napuhnute s dugim zubima i noktima.
Zbog toga se pojavilo mnogo obreda s namjerom da se spriječi da mrtvi ustanu,
kao što je pokapanje tijela s češnjakom ili zrnima maka,
kao i to da se tijelo probadalo,
spaljivalo
ili sakatilo.
Priče o vampirima ostale su lokalni fenomen do 18. stoljeća,
kada se Srbija našla u ratu između dviju velikih snaga,
Habsburške Monarhije
i Osmanskog Carstva.
Austrijski vojnici i službenici promatrali su i dokumentirali
neobične lokalne obrede pokapanja,
i njihovi su izvještaji bili objavljeni svugdje.
To je rezultiralo histerijom radi vampira koja je tako izmakla kontroli da je 1755.
austrijska carica bila prisiljena poslati svog osobnog liječnika.
On je istražio i stao na kraj glasinama
objavivši dokument s detaljnim znanstvenim pobijanjem.
Panika se stišala, ali priče o vampiru već su se ukorijenile
u mašti Zapadne Europe,
rezultirajući djelima kao što je "Vampir" iz 1819.,
i "Carmilla" Josepha Sheridana Le Fanua iz 1872.
Ova će knjiga jako utjecati na mladog irskog dramskog kritičara Brama Stokera.
Poznato je da je Stoker, koji je rođen u Dublinu 1847.,
ležao u krevetu zbog nepoznate bolesti do dobi od sedam godina.
Tijekom tog vremena, majka mu je pričala narodne priče
i stvarne horor priče,
uključujući njezina iskustva tijekom izbijanja kolere 1832.
Opisivala je žrtve žive pokopane u masovnim grobnicama.
Kasnije u životu Stoker je pisao fantastične, romantične i pustolovne priče,
a 1897. napisao je "Drakulu".
Iako se misli da je glavni zlikovac romana i imenjak
temeljen na povijesnoj ličnosti Vlada III. Drakule,
ili Vlada Nabijača,
poveznica je većinom samo ta da dijele ime.
Inspiracija za ostale elemente i likove došla je izravno i neizravno
iz raznih dijela viktorijanskog doba,
kao što je "Tajanstveni stranac".
Roman je po izdavanju postigao samo osrednji uspjeh,
nije čak ni bio Stokerovo najpoznatije djelo,
spomenut je samo kratko u osmrtnici 1912.
Ali će vrlo važna bitka za autorska prava u potpunosti promijeniti Drakulinu sudbinu
i katapultirati lik među poznate književne likove.
Njemački je studio 1922. adaptirao roman u sada klasični nijemi film "Nosferatu"
bez plaćanja tantijema.
Usprkos promjenama imena likova i malih dijelova radnje,
paralele su bile očite i studio je bankrotirao zbog tužbe.
Kako bi se spriječilo još pokušaja plagiranja,
Stokerova je udovica odlučila staviti autorsko pravo
na kazališnu verziju "Drakule"
odobrivši produkciju obiteljskog prijatelja Hamiltona Deanea.
Iako su u Deanovoj adaptaciji drastično izostavljeni dijelovi radnje,
postala je klasik,
u velikoj mjeri zahvaljujući izvedbi Bele Lugosija na Broadwayu.
Lugosi će imati glavnu ulogu u Universalovoj filmskoj inačici 1931.,
posuđujući liku mnoga svoja karakteristična obilježja.
I otada se Drakula ponovno ustajao u nebrojenim adaptacijama,
pronavši vječni život izvan okvira skromnih stranica njegova rođenja.