“MUSZÁJ ÚJRAGONDOLNUNK, HOGY VALÓJÁBAN
HOGYAN AKARUNK ÉLNI.” (Sir Kristian Goldmund Aumann)
Milyen világban akarunk élni?
ez a kérdés,
nem pedig az, hogy képesek vagyunk-e fennmaradni
vagy hogy a gazdaság képes-e a folyamatos növekedésre.
Mi lenne, ha fenn tudnánk tartani az életmódot,
amit folytatunk?
Mi lenne, ha felszerelhetnénk szén-kiszívó gépeket
és kifehérítenénk az eget kén aeroszollal,
hogy állandó szinten tartsuk a hőmérsékletet
és folytathassuk az élet tönkretételét a Földön?
Míg végül egy beton világot hoznánk létre
hidroponikus gyárakkal, mesterségesen előállított élelmiszerrel
és digitális VR élményével a természetes világnak,
ami elveszett
és folyamatosan növekvő GDP-vel.
Mi lenne, ha képesek lennénk erre?
Vajon ezt akarjuk?
A geo-mechanikus szemlélet
a földet alapvetően egy bonyolult gépezetnek tekinti:
egy dízelmotornak.
Ha a levegő és az üzemanyag összetétel nem megfelelő,
akkor a motor nem jól működik.
Szóval, ha az üvegházhatású gázok szintje magas,
akkor a Föld nem fog jól teljesíteni.
A FÖLD mint ÉLŐ-LÉNY
Viszont ha a Földet egy élő-lénynek tekintjük,
akkor talán felvethetjük a kérdést, mi tehetné a Földet
ellenállóbbá a növekvő üvegházhatású gázokkal szemben.
Ugyanis azt gondolom,
ha nullára csökkentenénk az üvegházhatású gázokat,
még ha azt egy éjszaka leforgása alatt is sikerülne elérni,
ha folytatjuk az ÉLŐ-LÉNY szerveinek és szöveteinek pusztítását,
akkor a Föld szervelégtelenségben fog elpusztulni,
még ha a széndioxid szennyezés nullára csökken is,
mert a Föld nem egy gépezet.
Én annak az elképzelésnek a szolgálatában állok,
hogy fogalmazzuk újra az alapvető környezeti narratívánkat,
főleg a klíma narratíváját,
úgy, hogy az abból a felfogásból szülessen,
hogy a Föld az egy élő-lény és nem egy bonyolult gépezet.
Az Élő bolygó szemlélet sok ember számára ismerős
a Gaia teória következtében, amely szerint
lényegében a Föld, ha nincs is életben,
de mégiscsak olyan, mint egy élő lény,
homeosztázist folytat és sok életminőséggel rendelkezik.
A legtöbb tudós nem mondaná azt,
hogy a Föld valójában él, de szerintem meg kell tennünk
azt a lépést, hogy a Földhöz úgy viszonyuljunk,
mint egy élő-lényhez és egyben egy szent lényhez.
A BOLYGÓ EGÉSZSÉGE
Szóval van egy bolygónk, amely komolyan sérült:
az esőerdők, a mangrove mocsarak, a lápok, az alga erdők,
a tengerifű mezők, a víz, a termőföld.
Mindezek egészségi állapota csak töredéke
a valamikori életképességüknek.
Ez azt jelenti, hogy ez a Föld
sokkal kevésbé képes fenntartani egy stabil klímát
és megküzdeni azokkal az ingadozásokkal, amiket
vagy az emberi tevékenységből következő széndioxid kibocsátás,
vagy a vulkáni működésből eredő szennyezés,
vagy éppen a napenergia ingadozása idéz elő.
A bolygó sokkal kevésbé tud ellenállni ezeknek,
amikor a szervei ennyire sérültek.
Ez azt jelenti,
hogy ha nem csökkentettük volna felére
a hajdani faállományunk számát,
hogyha nem sivatagosítottunk volna el hatalmas területeket minden kontinensen,
nem hiszem, hogy 400 részecske egy millióban problémát jelentene.
Valójában az ellenkezőjét csináltuk:
ellehetetlenítettük az élet ellenállóképességét,
hogy bizonyos kihívásokat kezelni tudjon.
Ezért a üvegházhatású gázok tényleg komoly veszélyt jelentenek
és nagyon megingató a hatásuk.
Ez egy eltérő megközelítés az általános globális felmelegedés narratívájához képest,
de nem mond teljesen ellent annak sem.
Az üzemanyagok termelése pusztító hatású más szempontból is.
Az élő bolygó megközelítésből nézve még rongálóbb hatású,
ahogy egész ökoszisztémákat pusztít el.
Valószínű, láttátok az Alberta olajhomokról készült képeket.
És csak a pusztítás, amit a hegytető-eltávolítás eredményez
vagy éppen az olaj kiömlések.
Amikor a Földet élő-lényként kezeljük, csak képzeljük el,
hogy valami ilyesmi történik a sejtekkel vagy a szövetekkel a saját testünkben.
Hogy egy csomó részünket mérgezik és pusztítják.
Hogy fog az a test fenntartani egy egészséges testhőmérsékletet?
Lehet, hogy ez a metafora túlzott kiterjesztése, de ez az a helyzet, amiben most vagyunk.
LÉPÉSEK A GYÓGYULÁS FELÉ
Szóval az élő bolygó szemszögéből
értjük, hogy Gaia szervei alapvető fontosságúak.
Főleg azok, amelyek még épek. Mint az Amazonas,
bizonyos mértékig a Kongó,
mint más helyek a Földön, amelyek kisebbek, de még érintetlenek.
Ezek az egészség tározói. Ezek azok a helyek,
ahol még Gaia egészségének az emlékezete is található.
Meg kell védenünk ezeket a területeket.
Az Amazonas önmagában egy élő szervezet
és csak nagyon felületesen értjük, hogyan van kölcsönhatásban
Gaia fiziológiájával.
Ha csak azt nézzük,
hogy az Amazonas mennyi szenet képes lekötni,
akkor figyelmen kívül hagyjuk
az összes többi lehetséges fiziológiai hatását a Földre.
Szóval legelőször ezeket a helyeket szentnek és sérthetetlennek kell tekintenünk.
Ha nem tesszük meg ezt, még ha ellensúlyozzuk is
az Amazonasból elveszett szenet,
a bolygó ugyanúgy ki fog csúszni az irányítás alól.
A legfontosabb: Szent és sérthetetlen
A második legfontosabb
megjavítani, regenerálni és meggyógyítani a szerveket,
amelyek megsérültek.
Különösen az erdőket és a talajt.
A talaj valószínűleg a legfontosabb szerve a bolygónak
és természetesen
ez kapcsolatban áll a fákkal, a prérikkel és minden más ökoszisztémával.
Szóval, kell a megújító mezőgazdaság, például
és a szén szempontú megközelítésből ez szintén igazolható.
Valószínűleg úgy mondanám,
hogy ez messze a leggyorsabb módja, hogy szenet válasszunk ki az atmoszférából.
Vannak gazdák és farmerek a világban,
akik termőtalajt tudnak létrehozni elképesztő gyorsasággal.
Az iskolában azt tanultuk,
hogy 500 évbe telik míg egy hüvelyk termőtalaj létrejön.
De vannak olyan gazdák, akik ezt egy év alatt elérik
és hatalmas mennyiségű szenet távolítanak el az atmoszférából.
A harmadik fontos lépés az,
hogy be kell szüntetni a szövetek
gyomirtó, féregirtó és rovarirtó szerekkel,
toxikus hulladékkal és gyógyszeripari hulladékkal, mint napolaj stb. való mérgezését.
Ezek egyetemesen csökkentik a bolygó ellenálló képességét
a szövet szintjén, szemben a szervi szinttel.
Meg kell állítanunk ezt a 90 éves kísérletet, hogy mi fog történni,
ha bevonjuk az egész tájat rovarirtóval újra és újra.
És meg vagyunk lepve, hogy a rovar populáció mindenütt lecsökkent?
Igaz nemcsak ezért.
Azt gondolom, hogy a második és igazán fontos és nem felismert ok
az a megafauna kimerítése, ami a táplálékláncon lefelé visszahat.
Szóval, nekünk nem is kell érteni, hogy miért,
ha az élő föld perspektívájából közelítjük meg, akkor tudjuk, hogy ez fontos.
A negyedik fontos lépés
az a fosszilis üzemanyag-kibocsátás lecsökkentése.
Ellentmondásos ezt a negyedik helyre rakni,
azonban, ha az első három prioritást tiszteletben tartjuk,
akkor szükségszerűen csökken a fosszilis alapú üzemanyag-kibocsátás is,
hiszen képtelenség ökoszisztémákat szentként kezelni
miközben folytatjuk a rétegrepesztést, fúrást, a külszíni bányászást és a csővezeték lerakást.
Szóval a negyedik az tulajdonképpen az első három lépés terméke
és mind ugyanabból a nézőpontból indul ki, hogy tegyünk meg mindent,
amit csak tudunk, hogy részt vállaljunk a bolygó meggyógyításában.
Ezért vagyunk itt, itt és most az időben.
Először a gyógyítás,
aztán, hogy még több életet hozzunk ebbe a világba.
TAKTIKÁK
Úgy gondolom, hogy a megfelelő taktikák minden helyzetben mások.
Nincs egy képletem, hogy ezt kellene tenni itt, és azt kellene csinálni ott.
Viszont a taktikák abból a felfogásból kell eredjenek,
hogy minek a szolgálatában állunk.
Egy szinten azt mondhatjuk, hogy az élet védelmét,
vagy az élet meggyógyítását szolgáljuk a Földön.
Egy másik szinten azt is mondhatjuk,
hogy elősegítjük a változást a mi mély narratívánkban és mitológiánkban,
ami megfogalmazza, hogy kik vagyunk,
miért vagyunk itt és mi a valós.
Azt hiszem, hogy ennek a megértésnek része, hogy egymást megértsük.
sőt még azoknak az embereknek a megértését is,
akiket gonosznak tekintünk,
hiszen te is azért vagy itt, hogy az életet szolgáljad.
És ez lehet, hogy nehéz a te helyzetetedben,
de te ugyanolyan vagy, mint én.
Ahelyett, hogy gonosznak, javíthatatlan környezet szennyezőnek
vagy pénzsóvárnak vagy az ellenségemnek tekintenélek
és azt gondolnám,
hogy az egyetlen megoldás az, hogy uralkodjam fölötted,
hogy leigázzalak, hogy megnyerjem a csatát.
Azáltal, hogy ezt csináljuk, ellenségünkké teszünk embereket,
akik szükségszerűen nem kellene, hogy az ellenségeink legyenek,
ha lenne valamilyen módja annak, hogy behívjuk őket a szövetségünkbe.
És megszólítani lényük azon részét, amelyik, ha tényleg tisztában lenne vele,
hogy mi történik, akkor nem akarná ezt tenni.
A kétségbeesés, amit sok ember érez a Föld jövőjével kapcsolatban
ugyanabból a "változás elméletből" származik
és ugyanabból a világfelfogásból, ahonnan maga a probléma is jön.
A változások elmélete az, hogy ha erőt fejtesz ki egy tömegre, akkor valami megváltozik.
Szóval minél több erővel rendelkezel,
annál nagyobb hatalmad van, hogy megváltoztasd a világot.
Ebből a "változás elméletből", sajnálom,
a hatalmak, amelyek a rendszerben vannak sokkal nagyobb erővel rendelkeznek
és sosem lesz elég hatalmad, hogy megváltoztass akármit is.
De talán a világ nem így működik,
vannak más módjai is annak, hogy megváltoztassuk a világot
azon kívül, hogy erővel uralkodnánk mások fölött.
Számomra a remény ezekben a gondolatokban van.
A remény annak megértéséből születik,
hogy a természet vagy mondjuk más lények lehetnek a szövetségeseink,
mert így belépünk egy másik ok és okozati világba,
ami elhelyez minket a megfelelő helyre, a megfelelő időben,
hogy a megfelelő szavakat mondjuk a megfelelő embereknek
felébresztve bennük, ami bennünk felébredt,
és ezzel nagyobb bátorságot hozva nekik az ő szolgálatukhoz.
Talán a változás így történik.
És amikor megértjük, hogy nem tudjuk, hogy igazából hogyan működik ez a világ.
És ha más nem is, de a civilizációnk kudarca arra kell tanítson bennünket,
hogy tulajdonképpen tényleg nem tudjuk,
ez el kell vezessen minket az alázathoz.
És ebből alázatból kiindulva bármi lehetséges.